Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Selingerová Ludmila

Pod vodní hladinou
Pohádky s ploutvičkami

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7 jako svou 5639. publikaci

Ilustrace Eva del Risco Koupová
Ilustrace na str. 86–87 Johana Selingerová
Realizace obálky Vojtěch Kočí
Sazba Vojtěch Kočí
Odpovědná redaktorka Michaela Průšová
Počet stran 88
První vydání, Praha 2014
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© GRADA Publishing, a.s., 2014
GRADA Publishing: tel.: 234 264 401, fax: 234 264 400,
www.grada.cz

ISBN 978-80-247-5294-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Štěpán Böhm

ISBN 978-80-247-9446-4 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9447-1 (ve formátu EPUB)

Skokan – žabí princ

Jezírko uprostřed lesů bylo ten den jako ze zlata. Sluníčko si v něm koupalo paprsky a větřík je jemně osoušel. Pod hladinou ve vodním porostu zrovna maminka Skokana skřehotavého umístila snůšku kulatých vajíček. Byla jich pořádná hromádka. Pod listy budou jistě v bezpečí. Uplynulo deset dní a z kulatých vajíček se vyklubalo hejno malých pulců, kteří se hned zvědavě hemžili kolem stonků. Pokud jste ještě pulce neviděli, pak vězte, že je to jen docela malinká hlavička s ocáskem. Po nějaké době jí narostou zadní nožky a potom přední. Nakonec upadne ocásek a máme tu hotovou žábu. Celá proměna však trvá dlouhé tři roky a ne každý puleček má to štěstí, že se jí dožije.

Pulci jsou totiž pro ryby náramná pochoutka.

Hrdina našeho příběhu Slávek však to štěstí měl. Jednoho rána se probudil a kouká, ocásek nikde, jen čtyři silné nohy a hlas jako zvon. „To jsem, panečku, dozrál ve fešáka. Ta módní barva, plavný skok a krásné písně, které pěji. Zázrak přírody jsem, a ne že ne,“ začal Slávek nafukovat volátko. Na břehu kousek od něj seděla maminka s dětmi a četla jim pohádku. Jakmile padlo slovo žabák, Slávek zpozorněl. Byla to pohádka o zakletém žabím princi, kterého šlo vysvobodit pouze polibkem. Do Slávka jako by střelil blesk. Ani nepočkal, jak příběh dopadne… Ta pohádka musí být o mně. Kdo jiný by mohl být žabí princ než já!

Nadmíru krásný a ušlechtilý. Jen musím najít někoho, kdo by mě políbil, a pak se ze mne stane král všech žabek na světě!“ Vzrušený svým novým objevem začal kroužit kolem jezírka a prozpěvovat:

„Zakletý princ, to jsem já,
kdo se za mne, slečny, vdá?
Pomoci mi jiné není,
nežli vaše políbení.“

Zpíval a zpíval z plných plic. Zpíval vysoko i nízko, potichu i nahlas, teskně i vesele. Výsledek jeho snažení na sebe nenechal dlouho čekat.

Už se před ním nakrucovala mladá Ropucha odvedle: „Ty máš ale hezkou písničku. Zdalipak je to pravda? Já bych se tuze ráda stala královnou.“ „Ale jistě, drahá. Každičké slovo je čistá pravda. Jen mě musíš políbit a stanu se králem,“ ujišťoval ji Slávek a natahoval se pro hubičku. Ropucha mu ji ráda dala. Jen to mlasklo. Pak na sebe koukali, čekali na ten zázrak, jenže ono nic.

Slávek se na Ropuchu nepěkně obořil: „ Za to můžeš ty, Ropucho. Mělo mě hned napadnout, že takováhle obluda mě nevysvobodí. Ještě že se tak nestalo, stejně bych byl všem žabkám pro smích, kdybych si tě vzal. Huš, kššc. Uteč, nebo mi odeženeš další nápadnice.“ Ubohá Ropucha smutně zmizela v tůňce a Slávek již lákal další děvčata:

„Zakletý princ, to jsem já,
kdo se za mne, slečny, vdá?
Pomoci mi jiné není,
nežli vaše políbení.“

„To je k vzteku. Už dva pokusy a oba nadarmo. Kolikrát se ještě budu muset nechat políbit, než ze mne bude král? Zřejmě si špatně vybírám dívky. Asi by to měla být taková žabka, jako jsem já. Skokanka. Ty se mi stejně líbí ze všeho nejvíc,“ pomyslel si žabák a odplaval k zátoce s lekníny. Tam se ukazovaly mladé žabičky. Jak tam byl, hned spustil tu svoji:

„Zakletý princ, to jsem já,
kdo se za mne, slečny, vdá?
Pomoci mi jiné není,
nežli vaše políbení.“

Žabky si ho ale nevšímaly. Nebyl totiž jediný samec, který se snažil některou z nich okouzlit. Zpívalo jich tam hnedle tucet dokola. Přes ten hluk ani žádná nemohla slyšet slova jeho balady.