Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

STRAŠIDLÁŘ
Mezi námi městskými strašidly

Ilustrace Zdeňka Študlarová

Vydala Grada Publishing, a.s. pod značkou

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 5933. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Návrh obálky Zdeňka Študlarová
Grafická úprava a sazba Jan Šístek
Formát ePub Jan Šístek
Počet stran 64
První vydání, Praha 2015
Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2015

ISBN 978-80-247-9871-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-9870-7 (pdf)
ISBN 978-80-247-5400-0 (print)

Průvodkyně se představuje

Říkají mi Maryčka a jsem z Ostravy. Bydlela jsem v Přívozu. Skoro se stydím přiznat, čím jsem se stala, jak špatně jsem naložila s životem. Každý den se trápím výčitkami, že jsem zmarnila talent a prohospodařila vrozenou inteligenci. Kam já to mohla dotáhnout! Čím vším jsem se mohla stát, mohla jsem být užitečná a lidé by si mě vážili. Dotáhla jsem to ale nejdřív na většinou lidí, kteří mě znali, opovrhovanou hříšnici a poté na strašidlo…

Prožila jsem hezké dětství, měla jsem hodné rodiče a řadu kamarádek i kamarádů. Po základní škole jsem začala studovat. Jenomže jsem se nechala svést k falešné představě, že důležitější než studium jsou zábava a radovánky. A také třeba i jen krátkodobé slastné prožitky, za které každý obvykle dříve či později tvrdě zaplatí. Říkala jsem si, že později není hned, tak proč to nezkusit a nevychutnat si nabízené, když mám příležitost. Podlehla jsem hloupé představě, že není třeba se namáhat, aby člověk byl šťastný a spokojený. Jak to bylo pošetilé!

Bylo mi sedmnáct let. Urvi si od života, co se dá, dokud jsi mladá a hezká, našeptávali mi proradní svůdci, a já jim uvěřila. Proč jen jsem se zachovala tak hloupě a nezodpovědně…

Ale dost stesků! Mám, co jsem si zasloužila. Alespoň vám teď mohu posloužit jako nenásledováníhodný příklad, jak lze promarnit život. To, že vám mohu vyprávět, mě neskonale těší. Přitom jsem vůbec nedoufala, že se někdy ještě dočkám něčeho potěšitelného a že k tomu dostanu příležitost. Samozřejmě ji využiji, jak nejlépe dovedu, a můžete si být jisti, že na to nikdy nezapomenu a budu si to navždy připomínat, i kdybych měla strašit ještě třeba tisíce let.

Provedu vás tajuplnými, přízračnými a nezřídka i děsuplnými zákoutími světa městských strašidel, mezi která patřím. Některá jsem poznala osobně, o mnohých jiných slyšela anebo jsem se o nich dozvěděla z různých, převážně prastarých knih a spisků. Patříme k početným strašidlům. Neznám město, ve kterém by se o žádném strašidle nevyprávělo, kde by se nevyskytovalo v některé z místních pověstí anebo pohádek.

Nemohu vám ovšem vyprávět zdaleka o všech. Takové vyprávění by bylo velice dlouhé a do rozsahu této knížky by se jistojistě nevtěsnalo, i kdybych byla velice stručná. A to nechci, protože stručnost by byla na úkor poutavosti. A já chci svou příležitost stát se vypravěčkou uchopit za pačesy, jak se za mých časů říkávalo a snad ještě někdo říká.

OMaryčce vyhnané zpekla

Nejdříve vám dopovím svůj příběh. Už jsem vám řekla, že jsem se chtěla hlavně bavit aužívat si. Při jedné bujaré zábavě jsem vyskočila na dlouhatánský stůl aprotančila bosá mezi půllitry, sklenicemi, talíři, popelníky avším dalším, co na něm leželo, zjednoho konce na druhý. Byla to vlastně velice dlouhá řada dohromady sražených stolů.

Moje taneční představení vzbudilo veliký ohlas. Rozpoutalo řadu obdivných výkřiků následovanou bouřlivým potleskem. Snad všichni, kdo tam byli, volali, abych takový tanec zopakovala. Neodmítla jsem apotom jsem přetančila po stolech ještě do třetice. Mělo to netušený ohlas. Snad každý mi chtěl něco objednat, cokoliv, co bylo vhostinci na výběr. Samozřejmě jsem ani zdaleka nemohla využít všechny nabídky.

Kdykoliv jsem tam ale zavítala znovu, vyzývali mě, abych na stole zatančila opět, azase jsem nemusela útratu platit. Když se to omém tančení rozkřiklo, zvali mě tancovat ido jiných hospod adalších podniků. Vždycky jsem tančila ráda, atak jsem neodmítla. Všude, kde mé vystoupení ohlásili předem, mívali plno. Já za to dostávala peníze amohla je utrácet.

Studium jsem přitom zanedbávala natolik, že jsem na konci školního roku propadla, aze školy mě vyloučili. Mohla jsem být alespoň trochu bohatá, ale většinou jsem lehce nabyté peníze obratem utratila vkartách ajiných hazardních hrách.

Muži vhospodách nešetřili lichotkami ani obdivem. Zato stále více žen se na mě začalo mračit, ale mně to bylo jedno. Jen jsem se smála, když mi některé vyčetly, že odlákávám jejich muže od rodin do hospod kpochybné zábavě apitkám. Jednou přišla jedna ustaraná žena do hospody za manželem apřede všemi mu vynadala, že zanedbává rodinu.

Mě sezamračeně zeptala, jestli mi není líto jejích dětí, které přijdou otátu. Byla jsem vráži aodsekla jsem jí něco nepěkného, co bych se nyní styděla opakovat, avysmála se jí. Ona mě za to proklela. Byla to strašlivá kletba, zrcadlily se vní celé její zoufalství azloba. Jen jsem se ušklíbla. Když si potupeného manžela odváděla, spolu sjeho kumpány jsem se pobaveně smála. Netušila jsem, že se směji naposledy.