Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

SPORTOVNÍ POHÁDKY

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5917. publikaci

Ilustrace Michal Sušina
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 120
Vydání 1., 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Illustration © Michal Sušina

ISBN 978-80-247-9844-8 (ePub)
ISBN 978-80-247-9843-1 (pdf)
ISBN 978-80-247-5531-1 (print)

Zaprodaná duše

(cyklistika)

Pavel jezdil na kole. Jezdil na něm hodně a rád. Už od dětství si zvykl provětrat si hlavu hned, jakmile se vrátil ze školy. Úkoly musely počkat. Když vyrostl, jeho záliba ho neopustila. Každý den po práci vyjížděl na dlouhé projížďky. Dokonce se občas účastnil i závodů. Byl rychlý i vytrvalý, ale nikdy se mu nepodařilo vyhrát. Vždycky se našel někdo, kdo byl lepší než on.

Po jednom z takových závodů se posadil na trávu za cílovou rovinkou a s hlavou v dlaních vzdychal: „Proč nemůžu nikdy vyhrát? Co dělám špatně? Dal bych všechno na světě, jen abych konečně vyhrál.“

Najednou ho zahalil obláček dýmu.

„Protivní kuřáci!“ lamentoval Pavel nazlobeně.

„Vážně všechno?“ zeptal se muž v zeleném klobouku.

„Cože?“ nechápal Pavel, protože na své nářky v tu ránu zapomněl.

„Dáš mi všechno na světě, když zařídím, abys vyhrál?“ zeptal se muž celou větou.

Pavel opatrně přikývl.

„I svou duši?“ zeptal se neznámý muž.

Pavel na chvilku zaváhal, ale jen na chvilku. Pak přikývl. Pro vítězství byl ochoten udělat cokoliv.

Muž s touto odpovědí nejspíš počítal, protože z kapsy vytáhl svitek papíru. Bylo na něm napsáno toto:

Pavel to očima rychle přelétl. Všiml si hlavně toho, že má vyhrát tři závody. Stačil by mu jeden jediný, ale má vyhrát rovnou tři. To mu připadalo fantastické.

„Stačí to jen podepsat,“ pronesl medovým hlasem muž v zeleném klobouku.

Pavel ani na moment neváhal. Začal si prohmatávat kapsy, aby našel pero, kterým by se dalo potvrzení podepsat. V cyklistickém dresu ale pero neměl.

„Nemám to čím podepsat,“ pokrčil rozpačitě rameny.

„Nic se neděje,“ mávl rukou muž a rázem se mu v ruce objevilo černé husí brko seříznuté do ostré špičky. Dříve takovými pery psali písaři. Byla většinou bílá a namáčeli je do inkoustu. Lahvičku s inkoustem muž s sebou neměl.

„A co inkoust?“ zeptal se Pavel.

„Není potřeba,“ usmál se muž. Vzal opatrně Pavlovu levou ruku a špičkou na husím brku ho jemně píchl do prstu.

„Au,“ vykřikl Pavel. Ani ho to moc nebolelo, spíš se jen polekal. Něco takového vůbec nečekal.

„Jeden podpis a všechno bude vyřízeno,“ prohlásil muž konejšivě, a tak se Pavel nakonec podepsal. Hned nato muž zmizel i s úpisem.

Pavel se rozkašlal, protože se kolem něj opět objevil obláček dýmu, ale taky se mu ulevilo, že je muž pryč. Najednou se cítil lépe než v jeho přítomnosti.

Domů odešel s myšlenkou na další závod. Teď ho určitě vyhraje. Doma se mu ale všechno rozleželo v hlavě. Vzpomněl si na pohádky, které mu v dětství rodiče předčítali. Co když to byl čert? Proto ten podpis vlastní krví.

Pavel dostal strach. Několik nocí nespal a přemýšlel, co udělá, až si ho čert bude chtít vzít do pekla. Pak ale přišel čas dalšího závodu a on na všechno zapomněl. Soustředil se jen a jen na slíbené vítězství.

Opravdu se mu to podařilo. Pavel poprvé v životě stál na stupni vítězů se zlatou medailí na krku a zažíval pocit opravdového štěstí. Tak se to opakovalo ještě několikrát. Stal se z něj uznávaný cyklista.

Jenže čas rychle letí. Lhůta, kterou dostal od muže v zeleném klobouku, právě uběhla, a on měl svou duši odevzdat peklu.

Čert v převlečení za hajného se o svá práva přihlásil. Těsně před půlnocí se objevil u Pavla doma a v ruce držel úpis podepsaný Pavlovou krví.

Pavel byl však na čertův příchod připravený. Ležel sice v posteli, ale nespal.

„Vstávej,“ budil ho čert hromovým hlasem. „Beru tě s sebou do pekla!“

„Nikam nejdu,“ odsekl Pavel odvážně.

Čert byl překvapený. Ještě nikdy se mu nestalo, že by mu někdo takto odporoval.

„Upsal ses peklu!“ připomenul mu.

„Neupsal!“ odpověděl Pavel.

„Ale upsal, kamaráde. Tady je to červené na bílém!“ zuřil čert a mával Pavlovi úpisem přímo pod nosem.

„Tady stojí jen to, že mám peklu darovat svou duši. Tady ji máš!“ řekl Pavel a vyndal zpod peřiny duši ze svého jízdního kola, která se nafukuje pumpičkou. „Je to duše?“ zeptal se čerta.

Ten na Pavla nevěřícně hleděl, ale k odpovědi se neměl.

„A je moje?“ zeptal se opět Pavel a hned si sám odpověděl. „Je!“

Pak strčil duši čertovi do ruky a řekl: „Svůj slib jsem dodržel a teď mě nech vyspat. Zítra mám další závody!“

Překvapený čert dupl kopytem do dřevěné podlahy a zmizel v oblaku kouře. Od té doby už Pavel sice nikdy nevyhrál, ale to mu tolik nevadilo. Hlavně že se nedostal do pekla.

Andílek

(atletika)

Damián byl andílek neposeda. Ani chvíli nevydržel vklidu. Na nebeském obláčku hopsal jako na trampolíně. Když to viděli iostatní andílci, hned se přidali. Vnebi ztoho bylo hotové pozdvižení.

„Co je to tady za rámus? Copak takto se chovají andělé?“ přišel je napomenout nejváženější anděl.

Andílci okamžitě zmlkli apřestali hopsat.

„Ať se to už nikdy neopakuje!“ řekl se zdviženým prstem apak odešel.

Malí andílci chvíli jen tak tiše seděli, ale pak dostal Damián další nápad. Načechral obláček tak, aby byl co nejvyšší, apak do té obláčkové hromádky srozběhem skočil. Ostatním andílkům se to hned zalíbilo, atak začali řádit znovu. Jeden po druhém se schutí zabořili do měkkého obláčku. Bylo utoho opravdu veselo, atak není divu, že je opět přišel napomenout nejstarší anejváženější anděl.