Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

prof. Ing. Eva Kislingerová, CSc., a kolektiv

Cirkulární ekonomie a ekonomika 2

Státy, podniky a lidé na cestě do doby postfosilní

Kniha je monografie

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401

www.grada.cz

jako svou 8779. publikaci

Odborní recenzenti:

Dr.h.c. prof. Dr. Ing. Elena Horská, Slovak University of Agriculture in Nitra

prof. Ing. Miroslav Žižka, Ph.D., Technická univerzita v Liberci

Vydání knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

Odpovědný redaktor Petr Somogyi

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Návrh a zpracování obálky Zdeněk Dušek

Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 240

První vydání, Praha 2023

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Grada Publishing, a.s., 2023

Cover Photo © Depositphotos/deeangelo

Kniha vznikla za podpory Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích z grantu GAJU č. 121/2020/S Principy cirkulární ekonomiky v regionálním managementu vedoucí ke zvýšení efektivnosti systémů.

ISBN 978-80-271-6809-5 (ePub)

ISBN 978-80-271-6808-8 (pdf)

ISBN 978-80-271-2932-4 (print)

O autorech

Prof. Ing. Eva Kislingerová, CSc.

(editorka publikace a autorka několika kapitol)

Vedoucí Katedry aplikované ekonomie a ekonomiky Ekonomické fakulty Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích, členka Katedry strategie Fakulty podnikohospodářské VŠE v Praze. Zabývá se především podnikovou ekonomikou, manažerskými financemi, oceňováním, insolvencí a restrukturalizací podniků, v posledních letech se věnuje také problematice cirkulární ekonomiky, zvláště dopadům prosazování oběhového hospodářství na podniky.

Je autorkou a spoluautorkou řady publikací, například Manažerská ekonomika, Manažerské finance, Finanční analýza – krok za krokem, Podniková ekonomika, Oceňování podniku, Sedm smrtelných hříchů podniků a dalších. Její publikační činnost ke konci roku 2021 přesáhla 480 záznamů. Je členkou několika vědeckých a oborových rad na veřejných vysokých školách, působí dále v redakčních radách časopisů Politická ekonomie a Oceňování. Čtyři roky byla náměstkyní primátorky hl. m. Prahy pro finance a rozpočet. Své názory publikuje i na blogu na serveru idnes.cz.

Doc. Ing. Ivana Faltová Leitmanová, CSc.

Vyučuje či v minulosti vyučovala ekonomii a hospodářskou politiku na Ekonomické fakultě Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích, na Vysoké škole ekonomické v Bratislavě, na České zemědělské univerzitě v Praze a také na Vysoké škole ekonomické v Praze, kde byla jmenována docentkou. V současné době píše a přednáší o mikro- a makroekonomických tématech se zaměřením na trh práce a regionální problematiku. Publikovala více než 50 příspěvků v recenzovaných časopisech a sbornících a jako autorka nebo spoluautorka je podepsána pod šesti monografiemi.

Doc. Ing. Martina Novotná, Ph.D.

Martina Novotná vystudovala Národohospodářskou fakultu Vysoké školy ekonomické v Praze, obor ekonomická statistika. V roce 2022 se habilitovala na Jihočeské univerzitě v Českých Budějovicích. Je členkou katedry aplikované ekonomie a ekonomiky na Ekonomické fakultě Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích. V rámci pedagogické činnosti se zaměřuje na podnikovou ekonomiku, ekonomickou statistiku a analýzu. Je autorkou řady vědeckých publikací a spoluautorkou monografií orientovaných na ekonomickou efektivnost, vztahy mezi indikátory na mikro- a makroúrovni.

Ing. Jaroslav Šetek, Ph.D.

Od doktorského studia (ukončeného v roce 2001) na Vysoké škole ekonomické v Praze se zajímá o sociální dimenzi ekonomické teorie a hospodářské politiky. Svůj dlouholetý zájem směřuje i na interdisciplinární vědecký výzkum a vzdělávací programy v rámci svého působení na Ekonomické fakultě Jihočeské univerzity, a to na integrální tendence sociální a cirkulární ekonomiky v nástupu éry Průmyslu 4.0 v kontextu institucionální ekonomické teorie.

Doc. Ing. Václav Beran, DrSc.

Výzkumný pracovník a pedagog, působí na Jihočeské univerzitě v Českých Budějovicích, pracoval na univerzitách v Německu a Velké Británii. Publikuje v časopisech a je autorem knižních publikací. Je spolupůvodcem patentu na ekologický energetický zdroj v Evropské unii a Spojených státech. Spolupracoval na projektech rozsáhlých investičních celků jako Olympia Mnichov, Národní divadlo Praha, Kongresové centrum Praha a dalších. Ve výzkumu a pedagogice se zaměřuje na ekonomiku dynamických procesů a jejich aplikaci v přípravě investic. Pozornost věnuje ekonomice územního rozvoje a realizaci rozsáhlých investičních celků.

Doc. Ing. Tomáš Volek, Ph.D.

Je docentem na Katedře aplikované ekonomie a ekonomiky Ekonomické fakulty Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích, kde se habilitoval v roce 2022. V pedagogické oblasti se zaměřuje na výuku mikroekonomie a makroekonomie. Ve vědecké oblasti zkoumá především oblast produkčních analýz a měření efektivity využívaných výrobních faktorů. Výstupy vědecké činnosti publikuje ve vědeckých časopisech a na mezinárodních konferencích. Je předsedou Akademického senátu Ekonomické fakulty Jihočeské univerzity a členem redakční rady časopisu Acta Universitatis Bohemiae Meridionalis.

Ing. Antonín Šmejkal, Ph.D.

Působí na Katedře aplikované ekonomie a ekonomiky Ekonomické fakulty Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích. Podílí se na výuce předmětů Ekonomika podniku, Manažerská ekonomika, Projektování investic, Oceňování podniku a majetku, Hodnocení veřejných zakázek a vícesemestrálního projektu FIRMA. Zároveň je členem statutárních orgánů několika firem z oblasti obchodu, cestovního ruchu, facility managementu, ekonomického, účetního a daňového poradenství. Profesně se zaměřuje zejména na oblast tvorby podnikatelských záměrů a hodnocení efektivnosti investičních projektů.

Doc. Ing. Dagmar Škodová Parmová, Dr. rer. soc. oec.

Děkanka Ekonomické fakulty Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích, členka Katedry aplikované ekonomie a ekonomiky se dlouhodobě věnuje ekonomice a řízení služeb v kontextu regionálního managementu a cestovního ruchu. V rámci Best Business Award Fora je viceprezidentkou pro Českou republiku a členkou odborné poroty pro udělování ceny za udržitelné řízení podniku v Evropském regionu Dunaj – Vltava. Je aktivní v odborných svazech a sdruženích, respektive vědeckých radách univerzit (například v České společnosti ekonomické, Österreichische Gesellschaft der Agrarökonomie, Společnosti vědeckých expertů v cestovním ruchu či ve výše zmíněném BBA Foru).

Ing. Jiří Alina, Ph.D.

Působí jako tajemník Katedry aplikované ekonomie a ekonomiky Ekonomické fakulty Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích. Jeho primárním vědeckým zájmem je propojení silniční dopravy, dopravní infrastruktury s ekonomickou situací regionu a ekonomikou obecně. Během doktorského studia se věnoval nákladům dopravních kongescí. Jeho pedagogická aktivita spočívá ve výuce mikroekonomie a makroekonomie. Je členem České společnosti ekonomické, ediční rady časopisu Auspicia, pracovní skupiny tvorby dopravního plánu města České Budějovice a dalších institucí. Vědecky spolupracuje s Georgia Southern University v Savannah a s Northeastern Illinois University v Chicagu.

Doc. RNDr. Renata Klufová, Ph.D.

Pedagožka a výzkumná pracovnice na Ekonomické fakultě Jihočeské univerzity, kde působí od roku 2008 i jako proděkanka pro pedagogickou činnost. Zaměřuje se na geografické informační systémy, demografii, ekonomickou geografii a geografii cestovního ruchu. Mimo to se věnuje aplikaci kvantitativních metod v regionálním rozvoji. Členka České geografické společnosti, České demografické společnosti a České asociace pro geoinformace.

Andrzej Skibiński

Odborný asistent na katedře ekonomie, investic a nemovitostí Fakulty managementu Technické univerzity v Čenstochové. Jeho výzkumné zájmy se týkají demografie, řízení lidských zdrojů, sociálně-ekonomické politiky a odpadového hospodářství. Je členem Polské ekonomické společnosti, Polské společnosti pro sociální politiku a Polské společnosti pro řízení výroby.

Úvod

Prof. Ing. Eva Kislingerová, CSc.

Roky 2020 až 2022 patří pravděpodobně k těm nejpodivnějším, jaké z ekonomického hlediska naše židovsko-křesťanská civilizace za více než tři tisíce let své existence zažila.

Nesporně v minulosti již došlo k hlubším propadům výkonnosti hospodářství, které přitom nastaly také následkem šíření nemocí, zcela jistě probíhaly i daleko ničivější a samozřejmě nepoměrně rozsáhlejší válečné konflikty, avšak shody okolností, jaké jsme zaznamenali v tomto posledním, ještě velmi čerstvém období, jsou přesto skutečně mimořádné. A to jak svým charakterem, tak i svými dopady.

Je proto potřeba analyzovat události posledních let a zamyslet se nad jejich důsledky. A také nad tím, proč je náš současný civilizační model tak „křehký“ vůči atakům nemocí a válečných konfliktů. Neboť, jak již bylo zmíněno, pandemie nové nemoci ani rusko-ukrajinská válka nebyly a nejsou z historického hlediska výjimečné svou smrtností či rozsahem, přesto mají kontinentální a v řadě ohledů celosvětové hluboce negativní dopady.

Každopádně je tedy nutné události posledních let pokud možno detailně prozkoumat a analyzovat. Speciální otázkou tohoto zkoumání pak je, zda a nakolik bude zmíněným vývojem ovlivněno směřování vyspělých zemí a spolu s nimi také většiny světově významnějších zemí k preferenci cirkulární ekonomiky. V důsledku to znamená například posun ke snižování emisí či k recyklaci materiálů, k novému cirkulárnímu designu výrobků a k řadě dalších změn a nových systémů, které mají jako společného jmenovatele větší míru šetrnosti k životnímu prostředí.

Opačnou variantou pak je, zda tyto krizové roky nepovedou svými důsledky k upozadění těchto aspektů podnikatelské činnosti člověka a k jednoznačnému upřednostnění efektivity a ziskovosti, a to i za cenu návratu k tak zvaným „špinavým technologiím“.

Není tím samozřejmě řečeno, že by přinejmenším část cirkulárních postupů a technologií nebyla vysoce efektivní, avšak je nesporné, že v mnoha dalších případech je tato efektivita zjevná zvláště či teprve tehdy, pokud v rámci produkčních řetězců existují mechanismy vynucující komplexní nebo alespoň částečné zakalkulování negativních externalit do celkových nákladů producenta.

Dva faktory zpochybňující moderní svět

Velmi zjednodušeně nastala v posledních letech kombinace dvou faktorů, z nichž každý byl mimořádně specifický.

Za prvé jsme v letech 2020 až 2021 zažili ojedinělé zastavení ekonomických aktivit vlivem pokusů vládních míst v mnoha státech chránit především vyspělé společnosti před pandemickým šířením nemoci covid-19 způsobené novým typem koronaviru SARS-CoV-2. Bez ohledu na protiepidemická opatření pak platí, že samotná nemoc svou relativně vysokou agresivitou a smrtností u rizikových množin obyvatel způsobila významné ekonomické ztráty a problémy i sama o sobě, tedy bez ohledu na opatření snažící se zastavit nebo alespoň zpomalit její šíření.

Samozřejmě přes veškerou zákeřnost nové nemoci nelze covid-19 z hlediska jeho smrtnosti a dalších parametrů ani zdaleka přirovnávat například k moru nebo k choleře, jejichž epidemie ničily populaci evropského kontinentu po celá staletí a znamenaly v různých vlnách redukci počtu obyvatel mnohdy o desítky procent.1 Podobně obrovské byly společenské změny, ke kterým tyto relativně pravidelně se opakující epidemické ataky vedly. Kdybychom měli vyzvednout jednu ilustrativní, pak lze říct, že velmi pravděpodobně by bez nich byly dějiny evropského a anglosaského náboženského i politického myšlení naprosto jiné. Jednou z intelektuálních odpovědí na opakující se morové rány bylo totiž reformní hnutí a vznik protestantismu jako náboženského, ale také politického směru.2

I jenom z takovéhoto náznaku je jasné, jak zásadní vliv na celý kontinent toto po mnoho staletí permanentní nebezpečí mělo. Tváří v tvář faktu, že během let 1400 až 1499 zasáhlo oblast dnešní České republiky celkem 29 různých epidemií, z nichž nejméně pět lze označit za mimořádně smrtící,3 se nelze divit celkově pochmurnému dobovému pohledu na lidskou perspektivu. A to zvláště s přihlédnutím k faktu, že v předchozím 14. století byla situace ještě daleko horší a v letech 1345 až 1351 pomřela v několika vlnách nemoci třetina a možná až polovina obyvatel kontinentu.4

Porovnávat covid-19 s těmito skutečně apokalyptickými událostmi by tedy bylo pochopitelně hrubě zkreslující. Nicméně zatímco společnost 14. a 15. století byla na podobné „rány osudu“ přivyklá a přijímala je do určité míry s jistou dávkou pokory, naše společnost založená na „všemocném člověku“ a důvěře v rozum a vědu se zdá být daleko více otřesena i následky, které jsou oproti historickým příkladům nepoměrně menší.

Pokud tedy byla prvním faktorem krize pandemie nemoci covid-19, tím druhým se stala v druhé polovině roku 2021 energetická a cenová krize, umocněná na konci února 2022 vstupem invazních jednotek Ruské federace na Ukrajinu.

Cenová a energetická krize 2021–2022 nesporně patří k výrazným negativním ekonomickým událostem posledních desetiletí, nezdá se však, že by šlo o zásadnější zlom, než jaký přinesly například první a druhý ropný šok.5

Také je třeba zdůraznit, že jakkoliv jde v souvislosti s útokem Ruské federace na Ukrajinu o válku mimořádně krvavou a brutální, není možné ji plně porovnávat s mnohými konflikty z minulosti. A to jak z hlediska počtu obětí mezi vojáky a civilním obyvatelstvem, tak ani z hlediska velikosti území, které je válkou zasaženo.6

Avšak platí něco podobného jako výše v souvislosti s otázkou pandemie. Současná společnost vyspělých zemí nebyla naprosto připravena na to, že uvnitř civilizačního centra (byť na jeho okraji) mohl vypuknout střet přinášející takto děsivé souvislosti.

Nelze tedy přehlédnout, že obě tyto události zasáhly naši moderní společnost mimořádně silně a v principu vlastně bolestněji a tvrději, než by odpovídalo jejich skutečnému rozsahu. Byla otevřena Pandořina skřínka. Přesněji byly otevřeny skřínky dvě.

V první vyčkávaly pod zámkem a ve skrytu otázky smyslu a udržitelnosti globalizace. Zámek této skříňky tvořilo apriorní tvrzení „globalizace přináší prospěch chudým i bohatým“. Aniž by byl tento axiom popřen, jeho zánik přišel z obchvatu: „Možná ano. Avšak bohatým násobně více a na chudé zbývají drobky.“

V té druhé čekala na svoji chvíli témata bezpečnosti a mezinárodních rizik, která do ní byla uzamčena po pádu železné opony a konci studené války. Mnoho času se věnovalo mimořádně nepozornému čtení a velmi omezenému pochopení některých knih. Jiné knihy byly přehlíženy jako výsledek salónních disputací bez valného praktického smyslu. Řada signálů příštích problémů byla bagatelizována nebo přímo zcela opomíjena.7

Nelze proto vyloučit, že právě roky 2020 až 2022 se stanou na určitou dobu bodem zlomu směřování vývoje světové ekonomiky a společnosti. Jakkoliv to určitě nelze brát za rozhodnuté a potvrzené, je možné, že právě covid-19, energetická krize a válka na Ukrajině povedou k otočení vývoje od prohlubování globalizace (která ale procházela určitou krizí již déle)8 k nějakému novému typu izolacionismu (o jehož charakteru lze zatím jenom spekulovat).9

Jestliže totiž covid-19 ukázal, že za určitých okolností se mohou stát globální vazby mimořádně zranitelnými, válka zase obrátila pozornost k takovým oblastem, jako je energetická bezpečnost a strategický význam schopnosti samostatné existence hospodářského systému nezávisle na externích zdrojích.

Celkově je možné postavit určitý zjednodušený výklad posledních desetiletí: Obrovský optimismus prvních dvaceti let po pádu socialismu byl charakterizován představou finálního vítězství liberálních demokracií.10 K prvnímu nahlodání této vize došlo v souvislosti s finanční krizí 2007 a s následnou krizí ekonomickou, kdy trhlinu dostala představa stále se prohlubující globalizace a vedle toho i představa samoregulace finančních trhů v globálním prostředí. Pandemická vlna 2020–2021 zase ukázala rizika globálního obchodu, kdy zhroucení logistiky přineslo obrovské finanční a produkční ztráty. A konečně energetická krize a válka na Ukrajině odhalily fakt, že jsme nečetli Huntingtonovy práce pozorně. Navíc byl až do zhoršení mezinárodní situace v předchozím a v tomto desetiletí chápán mnohdy jako akademický autor brilantního mozkového cvičení. Nové situace a nová fakta však kladou otázku, zda by nebylo lepší číst jeho klíčové dílo spíše jako souhrn praktických pouček. Ukázalo se, že vize střetu civilizací není našemu světu ani zdaleka tak vzdálená, jak si lidé devadesátých let minulého století představovali.

V každém případě platí, že pandemie, energetický šok i válečný konflikt ve východní oblasti Evropy budou vyžadovat skutečně hlubokou analýzu a precizní zkoumání. K tomu bude nutné získat také určitý časový odstup umožňující dostatečný nadhled. Nicméně v dalších částech této publikace pozorný čtenář nalezne řadu podnětů na toto téma alespoň v té podobě, jaká je možná v podstatě ještě v průběhu zmiňovaných dějinných událostí.

Cirkularita, globalizace a nezávislost

Nyní se však pokusíme o některé postřehy na téma dopadů covidové krize, energetické krize a války na Ukrajině tak, jak je možné o nich mluvit s ohledem na další osud oběhového hospodářství čili cirkulární ekonomiky.

Otázky konce globalizace i nezávislosti (energetické, surovinové, strategické) jsou v tomto směru velmi podstatné. Nicméně jde o vlivy, které se různým způsobem kříží a ovlivňují.

Pokud je řeč o konci globalizace, je třeba to chápat jako jistou nadsázku. Každopádně by toto zjednodušené vyjádření nemělo být chápáno doslovně tak, že jednotlivé kontinenty ztratí vzájemné vazby a že se ekonomická činnost přestane přelévat po celé planetě. Přesnější by bylo hovořit o jakémsi dočasném zpětném chodu nebo o snížení úrovně globalizace.

Avšak konkrétní název pro určitou událost nebo pro soubor událostí není zase tak důležitý. Podstatnější je, že zpomalení či dokonce reverze globalizace znamenají pravděpodobně také negativní ovlivnění rozvoje cirkularity. Řada aspektů prosazování a podpory cirkulární ekonomiky je totiž postavena právě na globálních dohodách. Pokud však takové dohody přestanou platit nebo pokud ty již dosažené po době jejich platnosti nebudou obnoveny, na jakém základě bude pak docházet k dohodám příštím?

Naopak nově vyvstalá potřeba energetické a surovinové nezávislosti v jejích různých rovinách nutně musí vést (přinejmenším ve vyspělých zemích) mimo jiné k větší pozornosti k problematice obnovitelných zdrojů a obecně k cirkularitě. Neboť ta je vždy snížením závislosti na externích zdrojích, a tedy podpořením nezávislosti v doslovném významu tohoto slova. Berme jako v principu fakt, že právě vyspělé státy jsou z historických důvodů zeměmi nejvíce závislými na surovinových základnách zemí ekonomicky méně vyvinutých. V tuto chvíli schválně ponecháváme stranou geopolitické souvislosti této skutečnosti. Každopádně oba poslední šoky ukazují, že nelze do budoucna spoléhat na soustavný příliv surovin za podmínek nastavených v předchozích desetiletích – ať již k narušení vazeb dojde z důvodů pandemických nebo z důvodů přeměny politických řešení v řešení válečnická.

Z toho nutně plyne další úhel pohledu na stejnou problematiku. Tím je budoucnost společenské podpory zavádění cirkulární ekonomiky v situaci hluboké a složité strukturální krize. Lze říct, že v předchozích letech měla cirkulární ekonomika určitou podporu společností ve vyspělých zemích. Jinými slovy: kroky vedoucí k dalšímu zavádění cirkulární ekonomiky byly podporovány takovou většinou obyvatel, která ve vyspělých zemích umožňovala opakované zvolení těch politických formací, jež cirkulární ekonomiku prosazovaly a v současnosti prosazují (samozřejmě principiálně platí, že v různé míře a s různou intenzitou).

Avšak vzhledem k tomu, že součástí popisovaných krizí je i velmi vážná krize energetická, která má naprosto zásadní cenové dopady a tím i vliv na životní úroveň širokých vrstev obyvatel, naskýtá se otázka, zda je tato podpora představitelná i v budoucnosti a zda bude dostatečně silná k tomu, aby politická podpora cirkulární ekonomiky pokračovala.

Nesporně se může zdát, že tato podpora razantně poklesne, neboť veřejnost ve vyspělých zemích může snadno dospět k závěru, že významný díl viny na cenových šocích nese právě politika spojená s podporou cirkulární ekonomiky v jejím širokém smyslu slova (tedy včetně obnovitelných zdrojů a potlačování fosilních paliv). I zde ale můžeme najít opačný pohled.

Závislost vyspělých zemí (většiny, v Evropě to platí prakticky absolutně) na importu dlouhé řady surovin od energetických (plyn, ropa) přes technické (železná ruda a další rudy) až po technologické (suroviny pro moderní technologie) nesporně zasáhla společnosti těchto zemí na citlivém místě. Fakt, že právě úspory a cirkularita mohou být cestami, jak tyto závislosti rychle snižovat, nabízí proto naopak značný prostor pro budoucí podporu opatření oběhového hospodářství.

Značně zjednodušeně můžeme říct, že se povede rozhodovací proces mezi dvěma cestami.

První znamená odklon od cirkularity a návrat zpět ve smyslu obnovení významu fosilních paliv. To by v důsledku vedlo ke snížení tlaků na zavádění cirkulární ekonomiky, neboť by do budoucna nebylo možné počítat s politickými rozhodnutími na její podporu. O podporu by přišlo definování dalších regulací, zmizel by tlak na vynucení kalkulace negativních externalit jako skutečných nákladů ekonomické činnosti do celkových nákladů korporací. Tím by odpadla i hlavní převodová páka mezi politickým rozhodnutím a přizpůsobením ekonomiky těmto rozhodnutím. Nastoupení na tuto cestu by ale musely předcházet významné politické změny ve vyspělých zemích – přímočaře řečeno, muselo by dojít k poměrně zásadní změně politických reprezentací těchto států.

Druhá cesta znamená naopak příklon k dalšímu tlaku na úspory a zavádění cirkulární ekonomiky s cílem rychlého snižování závislosti vyspělých zemí na toku surovin ze zemí méně vyspělých nebo přinejmenším z těch, které se v posledních letech projevují jako nositelé strategických rizik. To však předpokládá, že ve vyspělých zemích bude zachován politický status quo. Zároveň nelze pominout, že úspěšnost této cesty je limitována technologickými schopnostmi a technickým pokrokem, stejně jako alespoň elementární efektivitou prosazovaných opatření. Bez relativně rychlého rozvoje technologií se to zdá jako relativně velmi těžko splnitelný úkol – alespoň v takovém rozsahu potřeby oproštění se od vazeb na dodavatele surovin, jaký se ve světle pandemie a války jeví jako potřebný.

Nesporné je, že mezi těmito dvěma cestami existuje velká plocha šedé zóny s množstvím dalších možností odboček a zkratek, které by byly založeny na dílčích kompromisech a jednotlivých řešeních. A to jak na kompromisech ze strany ochrany životního prostředí, tak i na kompromisech politických směrem k „dodavatelům surovin“.11

Mimořádnost covidové a energetické krize

Je neobyčejně obtížné odhadovat, jaké reakce a postoje ve společnostech převládnou. Nicméně jak bylo naznačeno výše, právě to bude rozhodujícím faktorem, zda příští cesta vyspělých zemí bude spíše blízká první možnosti, nebo se bude více podobat možnosti druhé. Přičemž je potřebné znovu dodat, že tak, jak se v otázce příští podpory cirkularity nasměrují vyspělé země, bude pokračovat i většina ostatních států. Žádný z nich (až na výjimky velmi izolovaných společností typu Severní Korea) si nemůže dovolit z ekonomických i dalších důvodů směřování vyspělého světa zcela ignorovat.

Jak bylo výše naznačeno, události počátku třetí dekády 21. století se vyznačují velmi hlubokou strukturou a vzájemnou provázaností, což samo o sobě činí z analýzy obtížnou disciplínu. Nicméně i když to může na první pohled vypadat jako nepříliš podstatná okolnost (protože lze věc odmítnout poukazem na to, že „krize je prostě krize a není podstatné, jaké má detailní okolnosti“), tak ekonomické dopady pandemie, energetického šoku a války přerostly v ekonomickou krizi zatím zcela neznámých vlastností. Nelze ji proto posuzovat jako obvyklou ekonomickou krizi a tak k ní také přistupovat. Také to však znamená, že jen těžko je možné očekávat, že by mohly být účinné obvyklé postupy, které se v posledních sto letech v podobných případech používají.12

V každém případě je pro pochopení věci potřebné vrátit se mírně do minulosti a zabývat se i událostmi předcházejícími nynější situaci.

Je třeba zmínit, že řada analytiků očekávala pro rok 2020 ekonomické problémy ještě předtím, než se objevily první informace o koronaviru a než se ukázala jeho nebezpečnost a schopnost rychlého šíření.13 Tato očekávání budoucích problémů byla různě intenzivní a je například vhodné uvést, že v dané době se začaly zhoršovat výsledky konjunkturálních průzkumů a indikátorů, přičemž ale údaje o průmyslu a dalších sektorech byly i nadále v podstatě pozitivní.14

Interpretace rozchodu směřování „měkkých“ konjunkturálních čísel od „tvrdých“ statistických dat ze zpětného pohledu říká, že zatímco ekonomika setrvačností stále dodávala dobrá čísla a nevykazovala hmatatelné a vážné známky problémů, insideři (kteří jsou dotazováni v konjunkturálních průzkumech) již viděli náznaky budoucích problémů. Tím nemyslíme, že by snad mimořádně vizionářsky předpověděli příchod pandemie, ale spíše lze dovodit, že v mezipodnikové sféře existovaly náznaky budoucích komplikací, které pak ale byly pandemií pohlceny, zakryty a také zásadně akcelerovány.

Nutnou otázkou pak je, čím byly tyto insidery detekované a později zamaskované či spíše přehlušené problémy způsobeny. Existuje totiž možnost, že šlo o důsledky předchozí snahy o zavádění postupů cirkulární ekonomiky, a to především v rovině plnění globálně stanovených cílů v boji proti klimatické změně. Určitě nelze pominout variantu, že například některé regulatorní kroky, jakými byl tlak vlád vyspělých zemí na omezování klasické automobilové dopravy a její přechod na elektricitu, změnily přístupy investorů k celé oblasti automobilového průmyslu a narušily tržní prostředí.

Neboť součástí tržního prostředí je i proces umisťování kapitálu do odvětví podle toho, kde kapitál předpokládá nejvyšší zhodnocení při přiměřeném riziku. Pokud do tohoto procesu začnou zasahovat regulace (například diskuse o termínu zákazu prodeje aut se spalovacími motory), pak nutně dojde k narušení přirozeného běhu věcí. V energetice pak můžeme hovořit (v prostředí Evropské unie) o taxonomii investic do celého odvětví, která po určitou dobu, dostatečně dlouhou k reálným dopadům do hospodářství, preferovala odlišným způsobem různé technologické postupy produkce elektrické energie, a tedy nasměrovala celý systém ke konkrétním řešením. Jakkoliv byla později v postcovidové době tato taxonomie změněna a z hlediska jádra i některých fosilních paliv zmírněna, předchozí dopady již dost dobře nebylo možné „vzít zpět“.

Zpětně je skutečně téměř nemožné analyzovat, jak velký podíl na hospodářských těžkostech před pandemií a válkou mohly tyto zásahy do tržního prostředí reálně vyvolat. Jisté nicméně je, že nulový dopad mít nemohly.15

Podobně ale existují i možnosti další, namátkou v tuto chvíli můžeme zmínit například potenciální dopady již zmíněného dlouhodobého období měnové expanze (kvantitativního uvolňování), o kterém řada českých i světových ekonomů poměrně trefně poznamenávala, že vedlo k situaci „ekonomiky na steroidech“. Tedy ekonomiky, jejíž růst byl dlouhodobě živen emisí peněz, což se nutně dříve nebo později muselo projevit zesílením nerovnováh a křehkostí růstu.

Podobných vysvětlení je k dispozici více a podrobněji se jimi budeme zabývat v dalších částech této publikace. Na tomto místě je však možné téma uzavřít konstatováním, že ke všem složitostem období 2020 a 2021, které se promítly a dále budou promítat do let dalších, je nutné připočítat také prakticky nezpochybnitelnou skutečnost, že ještě před začátkem pandemie se sice ekonomiky vyspělých zemí chovaly jako ekonomiky v konjunktuře, ve zvyšující se míře však zároveň vykazovaly náznaky blížící se krize.

Ke všem již zmíněným zvláštnostem a specifickým okolnostem covidové krize a navazující energetické krize proto ještě musíme připočítat velmi pravděpodobnou možnost, že ekonomiky vyspělých zemí a koneckonců i ekonomika světová stály na pokraji problémů, které bychom mohly nazvat krizí cyklickou (jakkoliv i zde by bylo možné najít řadu specifických okolností). Jaké celý tento uzel problémů měl a bude mít dopady na prostředí cirkulární ekonomiky, se pokusíme alespoň naznačit v následujících kapitolách.

Několik poznámek ke struktuře publikace

Úvodní kapitoly knihy jsou věnovány vyhodnocení důvodů, průběhu a důsledků právě popsaných okolností a krizí. Jde o pohled většinou makroekonomický a založený na celkovém hodnocení statistických dat. Pozornost však bude pečlivěji věnována také důsledkům pro oběhové hospodářství, vedle toho i nutným odbočkám spíše politologickým a sociologickým. Neboť, jak bylo výše řečeno, pokračování politických rozhodnutí k podpoře cirkularity je možné jenom a pouze v případě, že tato rozhodnutí budou mít odpovídající společenskou podporu.

Významná pozornost bude věnována otázkám určitého souboje mezi izolacionismem a globalizací, jak byla tato problematika ostatně naznačena již dříve.

Druhá část knihy se věnuje otázkám postavení a reakce podniků v postcovidové válečné době.16 Sledujeme zde tlaky vytvářené na podnikovou sféru mimořádnou kombinací okolností, přičemž tyto tlaky se vyznačují neobvyklou asymetričností a elasticitou. Věnujeme se zde i posílení tlaků spotřebitelů na činnost podniků a novým požadavkům na cirkularitu spotřební produkce. Uvažujeme zde také o otázce nového postavení a strukturalizace oblasti služeb. Jak je obecně známo, tento sektor byl během covidové krize vystaven velmi speciálnímu působení restriktivních opatření, a i zde lze najít důsledky související s otázkou cirkularity.

V třetí části se budeme věnovat problematice občanských postojů (nikoliv však politických) v souvislosti s konkrétními oblastmi oběhového hospodářství. Jakkoliv je totiž dříve zmíněná otázka příštích politických postojů veřejnosti velkou neznámou následujících let, v jakési praktické rovině cirkularity jsou zjistitelné mnohé velmi zajímavé změny spotřebitelského a občanského chování. Rozsáhleji budou proto zmíněny mimo jiné takové jevy jako tlak spotřebitelů na úspornost spotřebních předmětů a jejich cirkulární design či velmi specifická problematika vlivu demografického vývoje na přístup k recyklaci.

Literatura

BERGDOLT, Klaus (2002): Černá smrt v Evropě. Praha: Vyšehrad, 2002.

CANTOR, Norman F. (2001): Po stopách moru – černá smrt a svět, který zrodila. Praha: BB/art, 2001.

DUGIN, Alexandr (1997). Osnovy geopolitiki. Moskva: Arctogaia (1997).

FUKUYAMA, Francis (2002): Konec dějin a poslední člověk. Praha: Rybka Publishers, 2002. ISBN 80-86182-27-4

HUNTINGTON, Samuel (2002): Střet civilizací, boj kultur a proměna světového řádu. Praha, Rybka Publishers, 2001. ISBN 80-86182-49-5

KISLINGEROVÁ, Eva a kol. (2021): Cirkulární ekonomie a ekonomika: Společenské paradigma, postavení, budoucnost a praktické souvislosti. Praha: Grada Publishing, 2021.

MFČR (2019): Makroekonomická predikce – červenec 2019. Dostupné z: www.mfcr.cz/cs/verejny-sektor/makroekonomika/makroekonomicka-predikce/2019/makroekonomicka-predikce-cervenec-2019-35796

ROJEK, Pawel (2015): Rusko – prokletí impéria. Zdroje ruského politického chování. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2015.

SVOBODA, Jiří (1997): Historie morových epidemií. Vesmír (74), 496 (9). 1997. Dostupné z: vesmir.cz/cz/casopis/archiv-casopisu/1995/cislo-9/historie-morovych-epidemii.html

WONDRÁK, Eduard (1999): Historie moru v českých zemích. Praha: Triton, 1999.

Poznámky

1První morová rána, jejíž příčinou byl pravděpodobně opravdu mor, tedy nemoc způsobená bakterií Yersinia (dříve Pasteurella) pestis, nastala zřejmě roku 558 (takzvaný Justiniánův mor). Poslední byla pak epidemie z roku 1828, která postihla Moldávii. V centrální Evropě byla poslední skutečná morová rána zaznamenána o minimálně sto let dříve (díky hygienickým a dalším opatřením). V mezidobí existují záznamy o více než 390 epidemiích různého rozsahu a různé síly. Mnohdy je těžké odlišit, kdy šlo skutečně o mor a kdy o choleru, chřipku nebo jiné nakažlivé choroby. Pro postižené oblasti však platí, že úbytky obyvatel se počítaly v řadě případů v desítkách procent a lokálně existovaly případy v podstatě naprostého vymření místního obyvatelstva.

2Samozřejmě to nelze brát tak, že bychom zde chtěli naznačovat přímou souvislost typu „z moru vzešla reformace“. Reformní hnutí by s velmi vysokou pravděpodobností vzniklo v každém případě. Otázkou však je, zda by v jiné hygienické a zdravotní situaci získalo tak silnou společenskou odezvu a zda by se skutečně stalo podnětem rozdělujícím po několik století evropský kontinent. Dost možná by v této alternativní historii spíše zůstalo uvězněno za zdmi univerzit a bylo by především intelektuálskou než všelidovou záležitostí.

3Namátkou, rok 1439: přes padesát tisíc obětí pouze v historických Čechách, obrovské ztráty na životech na Moravě a ve Slezsku. Rok 1483: přes 30 000 obětí pouze v Praze a okolí, nesčetně v dalších částech země.

4Data a informace o historii morových ran jsou převzata především z publikací Wondrák (1999) a Svoboda (1995). Více k tomuto tématu pak například Bergdolt (2002) či Cantor (2001).

5První ropný šok je datován rokem 1973, kdy se vlivem různých událostí (jomkipurská válka, pokles těžby ve Spojených státech, odchod dolaru od zlatého standardu a rozpad brettonwoodského měnového systému) rozhodly arabské státy sdružené v OPEC ke snížení těžby o pět procent a k uvalení ropného embarga na Spojené státy a některé další země podporující Izrael. První ropný šok vedl k řadě důsledků. Z mezinárodního hlediska například k tomu, že evropské státy se pod vlivem ropného vydírání uchýlily k politice vstřícnější k palestinským požadavkům a k větší toleranci některých arabských teroristických skupin, ekonomicky důležitější však byla změna přístupu amerických zákazníků k automobilům a k otázce jejich spotřeby, což stálo na počátku postupného úpadku automobilového průmyslu v USA a k nadvládě japonských vozů. Obecně platí, že zhruba k těmto událostem se vztahuje soustavnější snaha o vývoj technologií s nižší energetickou náročností. Ropné embargo a první ropný šok vedly také paradoxně k začátku konce éry naprosté dominance arabských těžařů. Následovaly totiž skutečně mimořádné investice do hledání nalezišť na dosud nevyzkoušených místech a podstatné rozšíření počtu zemí schopných významným způsobem promluvit do zásobování světového trhu. Mimořádné výnosy z exportu ropy, které díky cenovému skoku na světových trzích získal Sovětský svaz, pomohly podle ekonomických historiků oddálit krach socialistického hospodářského systému o zhruba deset let. Druhý ropný šok se odehrál v roce 1979 a souvisel s pádem režimu v Íránu a s nástupem islámských fundamentalistů k moci.

6Samozřejmě není racionální srovnávat desítky milionů mrtvých první a druhé světové války s desítkami tisíc mrtvých v rusko-ukrajinské válce. O geografických souvislostech těchto skutečně globálních konfliktů pak tváří v tvář z globálního pohledu lokálnímu charakteru této války také nemá smysl hovořit.

7Nepozorně byl čten zvláště Fukuyama a jeho Konec dějin a poslední člověk (1992, česky 2002), málo vnímán a podceňován byl Huntington (1996). Z českého hlediska je poučné, že skutečně mnoho si o překvapení let 2021 a 2022 mohli pozornější domácí čtenáři přečíst už před časem třeba v analýzách Pawla Rojeka (2014). Signifikantní pak je, že ač jsou současní ruští politologové hojně diskutováni v odborných kruzích i v běžných veřejných diskusích, skutečná znalost jejich prací není velká. Mimořádně zarážející v tomto směru například je, že v češtině neexistují překlady většiny základních knih Alexandra Dugina (především chybí Dugin, 1997). V zemi, která byla přes dvacet let okupována Sovětským svazem, je to nepochopitelná ležérnost.

8V následujících kapitolách bude toto téma několikrát zmíněno i analyzováno. Na tomto místě se však sluší poznamenat, že někteří autoři považují za okamžik zlomu směřování k větší globalizaci teroristické útoky z 11. září 2001, další pak finanční krizi let 2007 až 2009. V nabídce jsou však i jiné konstrukce, leckdy velmi zajímavé.

9Často se hovoří o izolacionismu obchodních zón, tedy o tom, že činnost World Trade Organization bude nahrazena úzkou spoluprací menších, obvykle kontinentálních obchodních organizací. Typicky se uvádí Evropský hospodářský prostor (EHP, anglicky European Economic Area, zkratka EEA), což je společná dohoda EU a ESVO, nebo USMCA (United States–Mexico–Canada Agreement, což je třístranná dohoda o volném obchodu navazující na NAFTA). Často se pak zmiňuje BRICS (jen málo formalizované obchodní uskupení Brazílie, Ruska, Indie, Číny a Jižní Afriky), jakkoliv ale v tomto případě ve skutečnosti není možné hovořit o zóně volného obchodu ani o nějaké opravdové užší spolupráci v obchodní oblasti. Od roku 2020 se v této souvislosti samozřejmě často operuje se vznikem RCEP (Regional Comprehensive Economic Partnership), z hlediska počtu obyvatel dvoumiliardové zóny volného obchodu zahrnující nemalou část Asie včetně Číny, Jižní Koreje, Japonska, Austrálie a řady států Tichomoří. Po určitou dobu se hodně psalo o konceptu Nové hedvábné stezky (někdy také Pás a stezka, One Belt, One Road), čínském projektu založeném (jak je v Číně běžné) na ozvucích poměrně dávné historie.

10Jakkoliv je již zmíněný Fukuyama v tomto směru jako původce bezbřehého optimismu nevinný, obvyklý zjednodušený výklad jeho Konce civilizace myšlenky této studie hrubě zplošťuje.

11Pokud je řeč o surovinách, je potřebné zdůraznit, že se pojem využívá v širším smyslu slova a poněkud rozostřeně. Není vždy nutné si představit třeba pouze bauxit, ale také surový hliník nebo základní produkty z hliníku. Suroviny tedy považujme nejen za primární zdrojové suroviny, ale také za produkty těžkého průmyslu a jejich základního (obvykle energeticky vysoce náročného) zpracování.

12Zde skutečně nejde o hodnocení, zda například přístup označovaný obvykle jako keynesiánský či neokeynesiánský může nebo nemůže fungovat, stejně tak zde není hodnoceno, zda je funkční postup doporučovaný v určitých obdobích Mezinárodním měnovým fondem.

13Bylo by možné snést pro toto tvrzení řadu důkazů. Příkladem může být úvod predikce vývoje ekonomiky z 31. července 2019, kde autoři z Ministerstva financí České republiky uvádějí: „Oslabování globální ekonomické expanze, které započalo v roce 2018, pokračuje i v letošním roce. Projevuje se zde zejména nárůst protekcionismu a eskalace napětí v mezinárodních obchodních vztazích a s nimi spojené nejistoty podnikatelů i spotřebitelů ohledně budoucího ekonomického vývoje. Navíc se dále výrazně rozšiřují rizika. Ekonomika Evropské unie je podporována silnou domácí poptávkou a situací na trhu práce, méně se daří exportně orientovaným aktivitám. Ekonomický růst v prvním čtvrtletí 2019 překonal očekávání. To však bylo do značné míry způsobeno dočasnými faktory, například tvorbou zásob ve Spojeném království před původním termínem odchodu z Evropské unie nebo mírnou zimou. Výhledy na zbývající část letošního roku jsou již méně příznivé.“ (MFČR 2019) Tehdejší odhad vývoje HDP pro Českou republiku počítal pro rok 2019 s růstem 2,5 procenta a v roce 2020 se zpomalením na 2,3 procenta. Především druhé číslo bylo nižší, než s jakým pracovala předchozí predikce ministerstva.

14Velmi zajímavá je tato pasáž: „V České republice, obdobně jako v řadě případů v zahraničí, došlo k odtržení vývoje konjunkturálních indikátorů od ‚tvrdých‘ dat. Statisticky zjišťovaná data například o průmyslové produkci, zahraničním obchodu či maloobchodních tržbách vykazují nadále velmi dobré výsledky. Oproti tomu souhrnný indikátor důvěry, který je patrně značně ovlivněn narůstajícími riziky, již od října 2018 naznačuje výrazné zpomalení ekonomické aktivity.“ (MFČR 2019)

15Aby nedošlo k nějakému výraznému nepochopení: ve skutečnosti je potřebné chápat regulatorní zásahy ve prospěch cirkularity jako snahu o stanovení negativních externalit, tedy externích neznámých nákladů spojených s dopady činnosti na zhoršování životního prostředí. Což se týká jednotlivců a především korporací. Neznamená to však, že by bylo prakticky možné vypočítat tyto náklady a spravedlivě je rozdělit mezi jednotlivé podnikatelské subjekty. Jde o samostatnou a velmi složitou problematiku, k jejímuž výkladu není na tomto místě dostatečný prostor. Více k této otázce například Kislingerová et al (2021, s. 40–42).

16Samozřejmě máme stále na mysli, že de iure nejsou vyspělé země ve válečném stavu a ani se nijak přímo válečných operací neúčastní (alespoň v žádném případě tomu tak není v době uzávěrky této publikace). Na druhé straně nesou určitý významný díl nákladů, a to jak formou finanční a vojenské pomoci jedné z válčících stran, tak i formou zpětných dopadů sankcí uvalených na druhou válečnou stranu a konečně i formou sankcí uskutečňovaných onou druhou válčící stranou na tyto země. Pro zjednodušení proto v omezené míře a tam, kde se to zdá vhodné, používáme s vědomím určité hyperboly pojem „válečná doba“.

Část I

Dopady krizí na globální, kontinentální a národní prostředí

1Makroekonomický vývoj za pandemie, energetické krize aválky– hlavní trendy

Prof. Ing. Eva Kislingerová, CSc.

Jak bylo naznačeno vúvodní části publikace, pandemie snáslednou krizí adále také energetická krize spojená sválečnými událostmi na Ukrajině významným způsobem pozměnily vývoj světové ekonomiky. Abychom kompletně docenili dopady těchto událostí, je nutná jejich pokud možno plošná analýza. Otu se nyní pokusíme.

1.1Podstatné rysy pandemického šoku

Pandemický ekonomický šok započal ve vyspělých zemích zhruba vúnoru 2020 atrval ve své skutečně výrazné podobě asi 18 měsíců.1

Jeho specifickou vlastností, samozřejmě kromě samotného důvodu krize, který lze označit za skutečně mimořádný (jak jsme zmínili vúvodu publikace), byla silná závislost na politických rozhodnutích. Prvním rysem pandemického šoku tedy byla jeho provázanost spolitickými rozhodnutími astím související mimořádný růst společenského napětí.

Není pravděpodobně příliš přehnané, když prohlásíme, že součástí pandemické krize se stala mimořádně tvrdá anesmiřitelná informační válka.

Nelze zapomenout na pátý specifický rys: tím je přímý atak na globalizační tendence.

1.1.1Politická souvislost pandemického šoku

První lze nazvat ekonomicky neutrální nebo marginálně vlivná.

1.1.2Srovnání podle hrubého domácího produktu

Nejprve využijeme údaje ovývoji hrubého domácího produktu.

Země

Období

2015 Q2

2016 Q2

1.1.3Srovnání podle inflace

1.1.4Srovnání podle poměru dluhu kHDP

1.1.5Srovnání podle deficitu

1.1.6Závěry opandemické krizi ajejím vztahu kcirkularitě

Table of Contents

O autorech

Úvod

Dva faktory zpochybňující moderní svět

Cirkularita, globalizace a nezávislost

Mimořádnost covidové a energetické krize

Několik poznámek ke struktuře publikace

Literatura

Poznámky

Část I Dopady krizí na globální, kontinentální a národní prostředí

1 Makroekonomický vývoj za pandemie, energetické krize a války – hlavní trendy

1.1 Podstatné rysy pandemického šoku

1.1.1 Politická souvislost pandemického šoku

1.1.2 Srovnání podle hrubého domácího produktu

1.1.3 Srovnání podle inflace

1.1.4 Srovnání podle poměru dluhu k HDP

1.1.5 Srovnání podle deficitu

1.1.6 Závěry o pandemické krizi a jejím vztahu k cirkularitě