Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

David Černý

ZAPOMENUTÁ TAJEMSTVÍ PRAHY

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 8638. publikaci

Odpovědná redaktorka Alice Zavadilová
Sazba a grafická úprava Martina Mojzesová
Jazyková korektura Pavlína Zelníčková
Fotografie na obálce David Černý

Počet stran 120
První vydání, Praha 2022
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2022
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2022

ISBN 978-80-271-6626-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-6625-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-3647-6 (print)

Foto: Radoslav Vnenčák

Foto: Lenka Petruželová

Mé milé ženě Tereze
a nejhodnějším dětem Josefínce a Matějovi

Jaká je to krása, když si
vzpomenete

Foto: Lenka Petruželová

David Černý
pochází ze staré pražské rodiny, která po staletí provozovala pekařství v Petrské čtvrti. V současné době vede projekt Miluju Prahu, který se zabývá krásami města. David stále žije na Starém Městě, nedaleko Staroměstského náměstí.

Zapomínání je dobré k tomu, že když si vzpomenete, máte dvojnásobnou radost. Z toho, že jste si vzpomněli, že jste vytáhli z hloubi mozku vědomost, pocit, zážitek, které vám zdánlivě zmizely v zapomnění. Když si vzpomenete, radujete se, že můžete prožít znovu něco, co vlastně znáte. Často si při procházkách milovanou Prahou vzpomenu třeba jen na odlesk toho, co jsem kdysi věděl a znal. Jako když jdete okolo domu U Zelené žáby vzadu za Staroměstskou radnicí a spatříte zřejmě nejlegračnější pražské domovní znamení. Na zdi domu sedí hlavou dolů s očima vypoulenýma žába. Jako připomínka krejčíka, který chtěl něco, co nemohl mít. Toužil a fantazíroval tak moc, že se proměnil svým vlastním přičiněním v žábu a stal se terčem posměchu Pražanů. A kdyby snad někdo na tu krejčíkovu lapálii chtěl zapomenout, vsadili mu nad dveře krejčovského domu zelenou žábu, aby se i po staletích kolemjdoucí mohli pídit, proč kdosi vyzdobil fasádu domu obojživelníkem s vypouklýma očima. A když se pátrá pořádně, starodávné krejčíkovo zostuzení zase spatří světlo světa.

Fragmenty dokážou navést k celým příběhům. V zapadlé ulici Na Zbořenci stojí ve dvoře zapomenutá kaplička. Skutečně málokterý z Pražanů o ní ví. Přesto je klíčem k mnoha příběhům slavného kláštera, který se Santiniho kostelem svatého Petra a Pavla tvořily výraznou dominantu při pohledu na Nové Město pražské. Řád křižovníků s červeným křížem, kterému se neřeklo jinak než Božehrobci, tady hlídal kopii kaple Božího hrobu, do které se vstupovalo přímo z kostela. Chrám byl zbořen na začátku 20. století v rámci pražské asanace, zůstala jen kaple, která je kopií kaple Božího hrobu v Jeruzalémě. Kaple bez kostela. Jen o pár metrů dál v Resslově ulici stojí kostel svatého Václava. Když jedete od řeky Resslovou ulicí vzhůru ke Karlovu náměstí, jako by se po pravé ruce vznášel v nepřirozené výši nad úrovní ulice krásný gotický kostel. Jeho nezvyklé umístění je také připomenutím něčeho, co už není, a přitom to po staletí výrazně promlouvalo do života místních lidí. V těchto místech totiž stála mohutná, 18 metrů nad hladinu Vltavy se tyčící Břežská skála, která vlastně znemožňovala přístup na Karlovo náměstí od řeky. Resslova ulice je vlastně průkop touto skalou a kostel svatého Václava stojí na skále, která byla v širokém okolí odtěžena. Na jejím místě dnes stojí zástavba činžovních domů ulic Dittrichova, Jenštejnská či Václavská. Právě tato skála dala jméno i slavnému Podskalí.

Zvu vás na procházku po zapomenutých tajemstvích Prahy, na která se mi podařilo k mé velké a nelíčené radosti se rozvzpomenout.

Jeden z nejfotografovanějších mostů světa je ten náš, Karlův. Viděli jsme ho snad tisíckrát, a přesto najdeme perspektivu, která nás může překvapit. Takhle jsem viděl Karlův most, když jsem pil svařené víno u pana Vopičky ve slavném bistru Bruncvík na Kampě.

Foto: David Černý

1
Břetislavova ulice

Tam, kde se v horších časech skladovaly mrtvoly

Je to vzácný úkaz, když do Břetislavovy ulice na Malé Straně po ránu nakoukne slunce. Ulice totiž vede takřka přesně západovýchodním směrem a je velmi úzká, takže je prakticky stále celá ve stínu.

V dobách, kdy Malou Stranu postihovaly morové epidemie a hřbitovy nestačily přijímat mrtvé, sloužila ulice i jako jakési dočasné uložiště mrtvých těl, která ve stínu pomaleji podléhala zkáze. Břetislavově ulici se říkalo Umrlčí nebo Hřbitovní také proto, že se skrz ni odebíraly pohřební průvody z Vlašské ulice (dnes Tržiště) směrem ke Šporkově ulici, kde bývalo u zrušeného kostela svatého Jana Křtitele v Oboře pohřebiště. Je zde pochován i slavný barokní architekt Jan Blažej Santini-Aichel a Jiljí Sadeler, autor Sadelerova prospektu, nejslavnějšího vyobrazení Prahy z roku 1606. Pohřbívalo se zde až do roku 1784, kdy Josef II. zakázal z hygienických důvodů pohřbívání ve městech. Ulice Břetislavova zřejmě nese jméno podle někdejší hospody U Břetislavů, která se nacházela v čp. 306.

Od 14. století se zde říkalo V Rámích soukenických nebo Pod Rámy soukenickými podle pomůcek, které sloužily k napínání soukenických výrobků. Od počátku 17. století nesla ulice jméno Truhlářská podle řemeslníků, kteří se zde usazovali.

Jen brzy ráno a pozdě večer v období kolem letního slunovratu může slunce nakouknout do Břetislavovy ulice.

Foto: David Černý

Santiniho hrob v hotelové zahradě

Břetislavovou ulicí, které se také říkalo Hřbitovní, se ubíraly pohřební průvody směrem ke hřbitovu u bývalého kostela svatého Jana Křtitele v Oboře. Bývalá osada Obora se rozkládala za hranicemi Malé Strany. Kostel sám stával na místě současného domu čp. 322 ve Šporkově ulici.

Na prastarém pohřebišti vznikla ve 12. století rotunda. Na počátku 16. století k ní přistavěli kostelní loď. Když byla ves Obora, rozkládající se v oblasti dnešních ulic Šporkova, Jánská a Jánský vršek, připojena v roce 1648 k Malé Straně, stal se kostel Jana Křtitele filiálním kostelem svatého Mikuláše na Malé Straně. Kostel byl za josefínských reforem v roce 1784 zrušen. Koupil jej zvoník z kostela svatého Mikuláše Josef Peiznach, který jej přestavěl na obytný dům. Ze hřbitova udělal zahradu. V severním křídle domu je stále dochována podstatná část zdiva lodi včetně klenuté krypty a krovu.

Na hřbitově u kostela byla pochována řada významných pražských barokních umělců. Spočinul zde v roce 1629 autor slavného Sadelerova prospektu zobrazujícího Prahu, rytec Jiljí Sadeler, ale také sochař Jan Antonín Quittainer nebo jeden z autorů barokního kostela svatého Mikuláše na Malé Straně, Anselmo Lurago. Zřejmě nejslavnější umělec pohřbený na tomto hřbitově byl architekt a stavitel Jan Blažej Santini-Aichel, který vlastnil nedaleký Valkounský dům v Nerudově ulici. Místo svého posledního odpočinku určil ve své závěti:

„Duši svou, vykoupenou nade vše nejdrahocennější krví Spasitele mého, Jesu Krista, poroučím v nadevše nejsvětější pace jeho; ten ať ji ráčí na přímluvu své nadevše nejvěrnější Matky Marie, svatého Jana z Nepomuku a všech milých svatých milostivě přijmouti; tělo pak své zemi, aby bylo navečer bez jakékoli nádhery dopraveno a pohřbeno ve zdejším malostranském filiálním kostele Sti. Joannis Baptistae sub rupe (svatého Jana Křtitele pod Skálou), nazítří pak nato mají být slouženy dvě zpívané mše, jedna zádušní a jedna k andělům, a padesát tichých; u P. P. kapucínů na Hradčanech pak dvacet a u P. P. Hybernů rovněž dvacet tichých mší.“

Na bývalé hřbitovní zdi, která je dnes součástí hotelu Santini Garden, je připevněna cedulka připomínající geniálního architekta. V místech bývalého hřbitova se dnes nachází zahrada přilehlého hotelu.

Břetislavově ulici se ve své době říkalo Umrlčí, protože po její dlažbě chodívaly pohřební průvody směrem ke hřbitovu u kostela sv. Jana Křtitele.

Foto: David Černý

2
Co zbylo ze staroměstských hradeb

Zbytky zdiva ve dvorech staroměstských domů ačtyři věže

Hradby, které obepínaly Staré Město pražské, ztratily svou obrannou funkci ve chvíli, kdy se vystavělo Nové Město snovým opevněním. Hradby vedly po okraji současných ulic Revoluční, náměstí Republiky, Na Příkopě, 28. října aNárodní apodél řeky od dnešní Akademie věd kAnežskému klášteru.

Když bylo založeno Nové Město pražské, chtěl jeho zakladatel, římský císař ačeský král Karel IV., aby Staroměstští hradby strhli, protože Nové Město zcela Staré Město obklopilo, ahradby tudíž byly jen překážkou vnovém souměstí. Staroměstští ale tento královský požadavek odmítli, zprvu nedůvěřovali tomu, co se za jejich hradbami vmístech, kde do té doby stály jen tu atam vesnice, dělo, anedovedli si představit, že by svou obranu svěřili do rukou nových sousedů.

Staré aNové Město přesto prorůstala ahradby is obranými věžemi se ocitly většinou ve dvorech domů, které hradby obklopily. Na Langweilově modelu Prahy zlet 1826–1837 při podrobném zkoumání ještě vněkterých dvorech domů stojících na pomezí Starého aNového Města hradby uvidíme.

Staroměstské hradby

Staré Město bylo obklopeno hradbami už za posledních Přemyslovců. Vletech 1235–1253 se stavěly hradby odélce 3,8 kilometru vmístech dnešního Pražského korza ataké kolem Vltavy – od Františku přes Křižovnické náměstí až na Národní třídu zhruba do míst, kde dnes stojí Akademie věd. Ohrazená plocha čítala 1,4 čtverečního kilometru.

Hradby dosahovaly výše až 10 metrů. Byly silné dva metry. Před hradbou byl takzvaný parkán, tedy nezastavěná plocha před hradbou, ošířce 15 až 20 metrů, který byl vymezen nižší parkánovou zdí. Za ní byl ještě 25 metrů široký příkop súctyhodnou hloubkou 6 metrů. Zeď byla vpravidelných vzdálenostech přibližně 60 metrů umocněna čtyřbokými obrannými věžemi vysokými 15 metrů. Celkově zahrnovaly staroměstské hradby 16 věží.

Prašná brána je monumentálním vstupem na královskou cestu, kterou se ubíraly korunovační průvody skrz Staré Město na Pražský hrad (na obrázku, jak ji zachytil Richard Moser vroce 1911).

Zdroj: wikimedia

Opevnění mělo 11 bran:

Zdroj: archiv autora

Foto: David Černý