Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

PhDr. Iveta Ondriová, Ph.D., doc. PhDr. Zuzana Hudáková, Ph.D., PhDr. Mgr. Jana Cinová, Ph.D.

KAZUISTIKY Z OŠETŘOVATELSTVÍ V PEDIATRII

Recenze:
Prof. PhDr. Mária Šupínová, PhD.
MUDr. Anna Sinaiová, PhD., MHA, MPH
Doc. PhDr. Andrea Solgajová, PhD.
PhDr. Beáta Grešš Halász, PhD., MPH

Překlad:
Mgr. Ludmila Míčová

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2023
Cover Photo © depositphotos.com, 2023

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 9143. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Helena Vorlová
Sazba a zlom Josef Lutka

Počet stran 144
1. vydání, Praha 2023

Tisk Iva Vodáková – Durabo

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-7137-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-7136-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-3684-1 (print)

Monografie je věnovaná všem,
kteří se zabývají ošetřovatelskou péčí o dětského pacienta.

Seznam použitých zkratek

AA

alergická anamnéza

AB

(abortion) potrat

ABR

acidobazická rovnováha

ALT

alanintransferáza

APS

ambulance pohotovostní služby

APTT

aktivovaný parciální tromboplastinový čas

AS

akce srdeční

ASCA

protilátka proti Saccharomyces cerevisae

ASO

antistreptolyzin O – protilátky proti streptolyzinu O

ATB

antibiotika

bilat.

(bilaterální) oboustranné

CAN

(Child abused and neglected) syndrom týraného, zneužívaného a zanedbávaného dítěte

CB

celkové bílkoviny

Cl

chlór

CMP

cévní mozková příhoda

CNS

centrální nervová soustava

cps

kapsula

CRP

C-reaktivní protein

CRT

The Cognitive Reflection Test

CT

počítačová tomografie

CVK

centrální venózní katétr

D

dech

DK

dolní končetina

DM

diabetes mellitus

dx.

(dextra) vpravo

Ery

erytrocyty

FF

fyziologické funkce

FLACC

(Facies, Leg Activity, Cry, Consolability scale) škála bolesti

FR

fyziologický roztok

FW

(Fahraeus–Westergrenova metoda) měření sedimentační rychlosti erytrocytů

GCS

(Glasgow Coma Scale) stupnice pro zhodnocení stupně poruch vědomí

GIT

gastrointestinální trakt

GMT

gamaglutamyltransferáza

gtt

kapky

Hb

hemoglobin

HBsAg

povrchový antigen viru hepatitidy B

HDC

horní dýchací cesty

HDL

(high–density lipoprotein) frakce celkového cholesterolu

HIV

(human immunodeficiency virus) virus lidské imunitní nedostatečnosti

HK

horní končetina

hs CRP

ukazatel kardiovaskulárního rizika

i.m.

intramuskulárně

i.v.

intravenózně

IgE

imunoglobulin E

JIP

jednotka intenzivní péče

KCl

chlorid draselný

KO

krevní obraz

KO + dif.

krevní obraz a diferenciální počet leukocytů

KVB/KVB

kvantitativní odpad bílkovin

LA

léková anamnéza

LDL

(low–density lipoprotein) frakce celkového cholesterolu

Leu

leukocyty

LSPP

lékařská služba první pomoci

MD

mateřská dovolená

MF

malá fontanela

moč CH+S

moč chemicky a sediment

moč K+C

moč kultivace a citlivost

MR

magnetická rezonance

n. III

(nervus oculomotorius) okohybný nerv

NaCl

chlorid sodný

NANDA

(North American Nursing Diagnosis Association) Severoamerické sdružení pro ošetřovatelské diagnózy

N–CPAP

neinvazivní plicní ventilace

NPH

nízká porodní hmotnost

NS

nazogastrická sonda

O2

kyslík

ODCH

oddělení dětské chirurgie

OGS

orogastrická sonda

OP

ovocný příkrm

ORL

otorinolaryngologie

ORS

orální rehydratační roztok

P

pulz

P + C

(pulmo + cor) – plíce a srdce

p.o.

(per os) ústní podání

p.p.

podle potřeby

pANCA

perinukleární protilátka proti cytoplazmě neutrofilů

PCT

prokalcitonin

PDK

pravá dolní končetina

pH

kyselost

PLSPP

pracoviště lékařské služby první pomoci

PLT

trombocyty

PVK

periferní venózní katétr

PVT

příjem a výdej tekutin

Quick test

protrombinový čas

R

podání ráno

RD

rodičovská dovolená

RDW

šířka distribuce erytrocytů

Rh-faktor

Rhesus faktor

RTG

vyšetření rentgenem, radiologická diagnostická metoda

RTG P+C

rentgen plic a srdce

RZP

rychlá zdravotnická pomoc

SJ

sacharidové jednotky

SC

císařský řez

sin.

(sinistra) vlevo

stolice R+A+N

stolice na vyšetření rotavirus, adenovirus, norovirus

T1DM

diabetes mellitus 1. typu

TAG

triglyceridy

TBC

tuberkulóza

tbl.

tableta

TH

(tampon hrdlo) výtěr z hrdla

TK

tlak krve

TN

(tampon nos) výtěr z nosu

TPHA

(Treponema pallidum hemagglutination) – screeningový test na syfilis

TR

(tampon rektum) výtěr z rekta

TT

tělesná teplota

UPT

umělé přerušení těhotenství

USG

ultrasonografické vyšetření

V

podání večer

VDRL test

(Venereal disease research laboratory) screeningový test na syfilis

VF

velká fontanela

VVV

vrozená vývojová vada

ZP

zeleninový příkrm

Předmluva

Poskytování ošetřovatelské péče dětskému pacientovi má své významné specifické rysy vycházející z faktu, že objektem jejího poskytování je dítě. Ošetřovatelská péče zaměřená na dítě musí za každých okolností zohledňovat co nejvyšší kvalitativní úroveň ve sféře ošetřovatelské, ale samozřejmě i v úzkém propojení s medicínským managementem. Bezpečnost dětského pacienta, jeho psychická pohoda, vlídný a citlivý přístup s respektováním specifik jednotlivých vývojových období jsou při jejím poskytování nezbytností. Sestry i studenti oboru ošetřovatelství si ve své profesionální přípravě musí uvědomovat tyto významné atributy péče o dítě a v praxi je bezpodmínečně uplatňovat. Zároveň se od sester v klinické praxi i od vysokoškolských studentů oboru ošetřovatelství během jejich studia očekává, že budou aktivní svou participací při zefektivňování poskytování ošetřovatelské péče dětskému pacientovi. Kazuistika, jako jedna v současnosti z nejčastějších využívaných vyučovacích metod, poskytuje prostor pro efektivní simulaci jedinečnosti specifických případů i případů typických s následným řešením ošetřovatelských problémů, které v konečném důsledku přinášejí návrhy a doporučení pro zkvalitnění této ošetřovatelské péče. Předkládaná publikace reflektuje potřeby výuky studentů v klinickém pediatrickém prostředí. Autorky uvádějí moduly parciálních kazuistik se zaměřením na vybrané klinické diagnózy u dětského pacienta a na významné atributy ošetřovatelské péče. Zároveň předpokládají, že jejich zpracování v uvedené podobě je významným přínosem pro studenty nelékařských oborů, kteří svou vyšší erudovaností budou schopni efektivněji a na kvalitativně vyšší úrovni poskytovat ošetřovatelskou praxi v pediatrii. V předkládané monografii jsou zpřístupněny vybrané případové studie, jejichž zpracování a publikování bylo podmíněno informovaným souhlasem rodičů dětí.

autorky

1Specifika ošetřovatelské péče v pediatrii

Zdravotní péče poskytovaná dětskému pacientovi má svá významná specifika v medicínské i ošetřovatelské sféře. Při poskytování ošetřovatelské péče dítěti v klinické praxi je důležité respektovat jeho vývojová období, uplatňovat specifika verbální a neverbální komunikace, zohledňovat zvláštnosti doporučených postupů (guidelines), ošetřovatelských standardů, nevyjímaje respektování práv dítěte. Poskytování ošetřovatelské péče dítěti je jak pro sestru, tak pro ostatní členy multidisciplinárního týmu velmi náročné po stránce fyzické, ale i po stránce psychické. Náročnost poskytování péče dítěti umocňuje i fakt, že do péče vstupuje i zákonný zástupce dítěte. Na pediatrických pracovištích je poskytování ošetřovatelské péče dětskému pacientovi specifické. Musí se zohledňovat fyzický i mentální vývoj dítěte, jelikož živý organismus se neustále vyvíjí a roste. Jsou to kontinuální celoživotní procesy ovlivňované genetickými, vnitřními a vnějšími vlivy. Růst znamená fyzickou změnu, která se projevuje zvětšením rozměrů a lze jej měřit kvantitativně. Ukazateli růstu jsou výška, hmotnost, rozměry kostí a růst zubů. Vývoj představuje růst složitosti funkce, nabytí schopnosti či dovednosti. Růst a vývoj na sobě nezávisejí, ale vzájemně úzce souvisí. Růst člověka probíhá obvykle jen v prvních 20 letech života, potom se člověk už pouze vyvíjí. Růst a vývoj se týkají fyziologické, kognitivní, psychické, morální a duchovní složky. V poskytování ošetřovatelské péče u dětí jsou tyto aspekty důležité, jelikož děti mají asi nejdynamičtější změny: prudký růst, hormonální a psychické změny, nevyjímaje ani socializaci, a to vše ovlivňuje celkový zdravotní stav dítěte.

Přehled vývojových teorií ovlivňující jednotlivé ošetřovatelské modely

•Teorií zrání se zabývali Gesell, Havighurst.

•Psychosociální teorií se zabývali Freud, Sullivan, Erikson, Skinner, Bandura, Peck, Gould.

•Kognitivní teorií se zabýval Piaget.

•Teorií morálky se zabývali Freud, Erikson, Kohlberg, Peters, Gilligan, Schulman a Mekler.

•Duchovní teorií vývoje a zrání se zabýval Fowler a Westerhoff.

•Arnold Gesell se zabýval rozsáhlými pozorováními, popsal změny růstu a chování dětí od narození až po období dospívání. Změny, které probíhají u dítěte, jsou podle něj výsledkem dědičnosti. Podle Gesella určují genetické vlohy nejen stavbu těla, ale také vzorec, podle kterého se vyvinou vlastnosti jedince. Zároveň popisuje určité cykly chování, individuální rozdíly ve vývoji osobnosti vysvětluje pomocí Sheldonovy teorie somatotypů.

Tělesné typy podle somatotypů

•endomorfní typ – charakterizuje se jako měkký, kulatý, tlustý, má rád pohodlí, dobré jídlo a souhlas druhých,

•mezomorfní typ – má velké kosti, těžké svalstvo, je aktivní a je rád středobodem pozornosti,

•ektomorfní typ – je tenký, křehký, citlivý a ve společnosti se drží zpátky.

Gesell zároveň do popředí uvádí podrobný popis typického dítěte v jednotlivých stadiích, které lze využít při očekávání změn v chování dítěte v dalších letech. Havighurst předpokládá, že učení je základem života a že lidé se učí během celého života. Růst a vývoj rozděluje do šesti stadií, ve kterých se člověk učí šest až deset úkolů. Havighurstova teorie vývojových úkolů má v klinické praxi pro sestru využití v tom, že jí napomáhá při všeobecném hodnocení jedince. Avšak podle některých sester z klinické praxe neumožňují široce vymezené teorie využít toto schéma při posuzování zvládnutí specifických úkolů, zejména těch, které se týkají dětského věku.

Stadia vývoje podle Sigmunda Freuda

•orální stadium – trvá od narození po 1. rok: základním zdrojem radosti jsou ústa – krmení vyvolává radost, pocit pohody a bezpečnosti,

•anální stadium – 2. až 3. rok: centrum pozornosti jsou anus a rectum – osvojení si hygienických návyků má být příjemným zážitkem a přiměřená pochvala má podíl na formování kreativní a produktivní osobnosti,

•falické stadium – 4. až 5. rok: centrem pozornosti jsou genitálie – dítě se identifikuje s rodičem opačného pohlaví a později navazuje partnerský vztah mimo rodinu,

•latentní stadium – 6. až 12. rok: energie je nasměrována na tělesné a intelektuální aktivity,

•genitální stadium – od 13. roku: energie je nasměrována k dosažení zralého heterosexuálního vztahu.

Podle Jeana Piageta je kognitivní vývoj postupný proces, který se neobejde bez nových zážitků podporujících rozvoj intelektových schopností. Proces kognitivního vývoje rozdělil do pěti hlavních fází: senzorická fáze, prekoncepční fáze, intuitivní fáze, fáze konkrétních operací a fáze formálních operací.

Osobnost člověka se vyvíjí v každé fázi a v každé vývojové fázi se uplatňují tři základní schopnosti člověka, kterými jsou asimilace, akomodace a adaptace. Několik teorií se zabývá jedním nebo více aspekty růstu a vývoje jedince. Teoretici zkoumají vždy jen jedno hledisko vývoje, sledují omezený vzorek populace a jen určité období života. Nicméně je třeba zdůraznit fakt, že se člověk nevyvíjí po částech, ale komplexně jako celek. Z tohoto důvodu je důležité, aby sestra při poskytování kvalitní a bezpečné ošetřovatelské péče dětskému pacientovi dokázala uplatnit několik teorií, a tak mohla správně pochopit a hodnotit růst a vývoj konkrétního dítěte. „Ošetřovatelství v pediatrii je aplikovaným ošetřovatelským oborem, jehož cílem je zajistit harmonický rozvoj tělesných a duševních schopností věkově nejmladšího dítěte, jako i celé mladé generace. Zaměřuje se na péči nejen o nemocné dítě, ale orientuje se i na zdravé dítě (nevyjímaje jeho rodinu) a na zajištění jeho fyziologického vývoje“ (Boledovičová, 2008, s. 87). V poskytování ošetřovatelské péče dítěti je důležité zohledňovat významná specifika, aktivně reflektovat jeho individuální potřeby a při provádění sesterských intervencí postupovat podle přesně stanovených postupů, standardů.

2Případová studie

Případová studie je metoda, která je využívána vrůzných vědních oborech (psychologie, sociologie, pedagogika, antropologie, etnografie, právo, medicína, ekonomie, teorie řízení aj.) amá několik významů, resp. oblastí využívání. Sociologický slovník definuje případovou studii jako výzkumný přístup, způsob analýzy, jejíž podstatou je koncentrace na jeden sociální objekt, který sleduje azpracovává jako celek ze všech relevantních aspektů vjeho jedinečnosti akomplexnosti. Tímto objektem, jednotkou, případem může být typický ispecifický jedinec, rodina, instituce, pracovní nebo zájmová skupina, organizace, lokální komunita, etnická nebo případně jiná přirozená skupina, nevyjímaje ani historickou událost.

Vsouladu suvedeným vymezením je vymezená typologie případových studií:

•osobní případová studie,

•studium komunity,

•studium sociálních skupin,

•studium organizaci ainstituci,

•studium událostí, rolí avztahů.

Případová studie představuje zachycení složitosti případu, popis vztahů vjejich celistvosti. Vzávěru se zkoumaný případ začleňuje do širších souvislostí, může se také porovnat sjinými případy arealizuje se odhad platnosti výsledků. Užší chápání případové studie jako jednopřípadové studie se definuje jako popis arozbor jednotlivého případu na základě kompletní písemné dokumentace, jiných zprostředkovaných informací avlastního zkoumání. Jednopřípadová studie obsahuje údaje ovývoji asoučasném stavu jedince aúdaje ookolnostech, které mohly vývoj asoučasný stav ovlivnit. Nakonec jsou to rozhodnutí nebo opatření, která byla vprojednávaném případě učiněna. Zahrnuje také příslušná nápravná či výchovná opatření, jejich průběh avýsledky. Její součástí jsou anamnéza, katamnéza, diagnóza aprognóza. Kazuistika zastřešuje pilíře, jakými jsou specifičnost, jedinečnost aindividualita. Takto chápaná případová studie se uplatňuje zejména vdiagnostické, terapeutické, poradenské avýchovně vzdělávací praxi, jakož ive vědeckém výzkumu, ato zejména jako výchozí podklad pro tvorbu vědeckých hypotéz. Charakteristické znaky kvalitní případové studie jsou významnost, úplnost amusí zvažovat alternativní pohledy aprezentovat dostatek evidentnosti, aby čtenář mohl vyvodit vlastní závěry. Výzkumník, využívající strategii případové studie (good case study investigator) disponuje následujícími schopnostmi:

•Je schopen položit adekvátní otázky ainterpretovat odpovědi.

•Je dobrý posluchač anení zatížen vlastními přesvědčeními aprekoncepcemi.

•Je přizpůsobivý aflexibilní, nové aneznámé situace vnímá jako výzvy.

•Má pevně uchopenou problematiku, která je předmětem jeho zájmu.

•Není předpojatý ajednostranný, vyznačuje se senzitivitou aotevřeností přijímat nové aalternativní pohledy na problém.

Výhody případové studie

•Případová studie slouží jako zdroj hypotéz.

•Na případě lze aplikovat inovativní metodu.

•Zpochybňuje se teorie.

•Jiná teorie se naopak případem zajímavě dokumentuje.

2.1Přehled typů kazuistik

•Popis historie případu (case history) – týká se osobních údajů ovývoji aživotě jedince, řazení informací je většinou chronologické, souvislé aucelené. Specifickou variantou tohoto typu je životní příběh, životní historie (life story, life history).

•Studium arozbor případu (case study) – je vlastní analýzou, vědeckým zpracováním případu, kdy kromě funkcionálních vztahů zpopisu jsou irelevantní determinační vztahy akauzální souvislosti, hypotézy azávěry.

•Komplexní kazuistika – obsahuje také popis historie, studium arozbor případu. Zhlediska kompletnosti informací se člení kazuistiky na dílčí acelkové, zhlediska zpracování na kazuistiky volné azpracované podle plánu či předem daného schématu az hlediska účelu, který kazuistika sleduje, jde otzv. klinické, učebnicové ačasopisecké kazuistiky. Právě tento typ kazuistik lze využít didakticky vpedagogickém procesu. Případové studie jsou zaměřeny na hledání relevantních ovlivňujících faktorů ana interpretaci vztahů. Podstatou je, aby se pro daný případ dospělo kpřesným ahloubkovým závěrům. Lze vyčlenit několik aplikačních oblastí případových studií.

■ Případové studie podle přístupu

•ilustrativní, deskriptivní – poskytuje kompletní popis fenoménu;

•exploratorní – jejím cílem je prozkoumat neznámou strukturu případu apůsobící vztahy, definovat hypotézy, otázky nebo dokonce navrhnout teorii apřipravit podmínky pro další výzkum;

•explanatorní – podává vysvětlení případu tím, že rozvádí jednotlivé příčinné řetězce, které lze vpřípadě identifikovat, přičemž používá nějakou teorii;

•testovací – má za cíl pomocí navržené teorie zdůvodnit mechanismy, které lze vpřípadě identifikovat, ale důraz je kladen na testování adekvátnosti teorie,

•evaluační – zaměřuje se především ohodnocení určitého programu nebo intervence na základě určitých hodnotových kritérií.

■ Případové studie podle druhu

•ilustrativní – využívají se zejména při analýze specifického problému, který není obecně znám aběžný;

•průzkumné – podstatou je podrobné avelmi rozsáhlé zkoumání, tyto typy studií využívají predikce aodhadují trendy;

•kritické příkladové – jsou založené na testování určitého tvrzení na jednom nebo více místech. Cílem těchto druhů studií není zobecnění, ale ověření platnosti;

•narůstající – jsou založené na sběru dat na různých místech av různých časových okamžicích. Cílem je predikovat zejména tendenci vývoje pozorovaného problému,

•programové nebo implementační – podstatou je implementace určitého programu nebo projektu, sledování průběhu zavádění adosažených výsledků anásledně vyvozování závěrů odůvodech úspěchu nebo selhání. Zdroj pro případovou studii azároveň izdroj informací nemusí představovat jen odborná literatura, článek, text, ale iaudiovizuální záznam či osobní rozhovor. Pokud si výzkumník určí formu případové studie, je nutné vědět, že zkoumat může jen jeden objekt problematiky, kterému je důležité se podrobně věnovat. Zajímat se pouze ojeden ukazatel, jehož chování avývoj zkoumá, na základě čeho tento ukazatel porovnává spodobnými případy, zobecňuje je anavrhuje efektivní řešení. Jelikož kazuistika je založena na deskripci, musí obsahovat detailní asystematický popis podniknutých kroků, reakcí, odezev aúčinků.

2.2Metody arealizace případové studie

Pro případovou studii jsou více vhodné kvalitativní metody atechniky, jakými jsou zejména analýza dokumentů, zúčastněné pozorování, interview ajiné než metody statistické, ikdyž ity jsou vmenší míře využívány.

Případová studie (case study) je vabsolutní harmonii se třemí klíčovými slovy:

•popis (describing),

•porozumění (understanding),

•vysvětlení, objasnění (explaining).

Požadavky case study design

•Definice výzkumné otázky – patří mezi nejdůležitější kroky tím, že stanovuje priority výzkumníkovy pozornosti aovlivňuje konceptuální rámec případové studie.

•Definice případu – vzásadě je případem určitý fenomén vurčitém kontextu. Může být zkoumán jeden případ nebo několik obdobných případů.

•Výběr – při výběru vpřípadové studii je nutné uvažovat účelově akonceptuálně. Může to znamenat předem danou strukturu výběru, ale také postupné určení výběrové struktury (theoretical sampling až po dosažení teoretické saturace).

•Metody sběru dat – vpřípadové studii je možné využít zejména následujících šest zdrojů dat (uplatnit triangulaci): dokumentaci aktuálních událostí, archivní záznamy, kladení otázek, neparticipativní aparticipativní pozorování afyzické artefakty. Při jakémkoliv sběru dat je nutné věnovat pozornost tomu, aby byly využity všechny možné zdroje dat, pokud podávají informace ostejném souboru faktů, který je dán dotazy.

•Způsob analýzy dat atvorby závěrů – vpřípadové studii rozlišujeme obecné strategie analýzy:

a)opíráme se oteoretická tvrzení, ověřujeme teorii,

b)získáváme popis případu, přičemž není kdispozici žádná teorie,

c)zjištěné údaje vztahujeme kvýzkumné otázce,

d)při interpretaci dat zůstává výzkumník otevřen nečekaným aspektům ahledá vdatech konfigurace.

•Zpráva opřípadové studii – její forma vzásadě souvisí stím, zda se jedná ojednopřípadovou nebo mnohopřípadovou studii. Rozlišujeme pět schémat, která lze uplatnit při psaní závěrečné zprávy opřípadové studii, azohledňujeme rozmanitost výsledků kvalitativního výzkumu. Je to schéma lineární – analytické, komparativní, chronologické, inverzní aschéma struktury vhodné pro návrh teorie. Cílem zprávy je poukázat na případ vjeho komplexnosti aumožnit čtenáři kriticky posoudit průběh studie.

2.3Uplatnění kazuistiky vošetřovatelství

Teoretický základ každého oboru, vědní disciplíny, nevyjímaje ani obor ošetřovatelství, se vytváří arozšiřuje výzkumem, který představuje hledání poznatků, odhalování neznámých souvislosti apříčin jejich existence. Cílem výzkumu vošetřovatelství je zlepšit ošetřovatelskou péči sohledem na dosavadní poznatky získané vklinické praxi av dosavadním vývoji teorie ošetřovatelství.

Ošetřovatelský výzkum se tak stává přínosným při uspokojování potřeb pacienta. Obsah arozsah ošetřovatelské péče je důležité neustále ověřovat apodporovat výzkumem pro potřeby hodnocení efektivnosti ošetřovatelské péče. Vrámci zlepšování kvality poskytované ošetřovatelské péče má své nezastupitelné místo iparticipace sester na výzkumné činnosti apovažování vědecké práce za integrální součást profese.

Kazuistika – případová studie (case study) představuje vošetřovatelství řešení jednotlivých případů podle nejpodstatnějších záznamů onich. Je to klasická metoda popisu arozboru jednotlivých ošetřovatelských případů. Zároveň je možné využití kazuistiky jako metody výuky studentů vpřirozených podmínkách při řešení problémů vpraxi, neboť simuluje realitu astudenti mohou samostatně řešit problémy zpraxe, čímž se zajistí propojení teorie spraxí. Kazuistika většinou obsahuje osobní, rodinnou anamnézu, diagnózu, prognózu apříslušné ošetřovatelské postupy sjejich průběhem avýsledkem, případně katamnestické sledování. Při kazuistice je třeba zaměřit se na vhodný výběr problematiky, stanovení cílů, vymezení problému, výběr vhodného případu, na kterém lze problém ilustrovat. Zároveň je nezbytné mít dostatečné teoretické apraktické znalosti adovednosti zproblematiky oboru avýzkumu vněm, stejně tak izískání respondenta ke spolupráci. Vpřípadě kazuistiky může být výběr orientován na typické, ale ispecifické, jedinečné, individuální amálo se vyskytující případy.

Struktura kazuistiky

Anamnéza – představuje zjištění stavu apodmínek před postižením či narušením, tedy získání azpracování všech relevantních informací, které souvisejí spostižením či narušením nebo které knim vedly, případně jsou jejich důsledkem. Často jsou to informace osobního charakteru, proto je důležité respektovat zásadu zachování anonymity respondenta. Při zpracovávání anamnézy je vhodné využít více zdrojů informací (zkoumaná osoba, jeho příbuzní, zdravotnický personál, zdravotnická dokumentace). Osobní anamnéza musí být zaměřena na celkový somatický, psychický asociální vývoj astav, na zjištění příčin vývoje aktuálního vztahu, nevyjímaje ani rodinné asociální poměry.

Katamnéza – znamená popis historie případu, ve které již zaznamenáváme samotný popis průběhu konkrétního případu. Je vhodné doplnit ji icitacemi avýroky zkoumané osoby. Popisy azávěry je nutné uvádět vurčitém přesně vymezeném časovém sledu od minulosti po současnost. Takto popsaný případ přibližuje reálný obraz osobnosti umožňující ji znát, pochopit ji adedukovat závěry, zobecnění adoporučení.

Analýza ainterpretace – její podstatou je rozebírání případu ajeho interpretace jako celku nebo jeho jednotlivých částí. Využíváme teoretické znalosti, které vtéto fázi aplikujeme na případ. Snažíme se zjistit intervenující proměnné, zdůvodnit oprávněnost nebo neoprávněnost jednotlivých skutečností azároveň zdůvodnit jednání aktérů. Druhá atřetí část kazuistiky mohou být ivzájemně propojeny sdodržením logické chronologie.

Struktura metodologického úvodu při použití kazuistiky jako výzkumné metody zahrnuje: výběr problému astanovení cíle, zdůvodnění výběru metodiky, výběr případu, způsob získávání informací apopis struktury kazuistiky.