Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Boris Nikolai Konrad

Odstraňte chaos a vytvořte si více místa v hlavě

Přeloženo z německého originálu knihy Borise Nikolaie Konrada Mehr Platz im Gehirn, 1. vydání, vydaného nakladatelstvím Ariston Verlag, Penguin Random House Verlagsgruppe GmbH, v Mnichově, v Německu 2022.
Original title: Mehr Platz im Gehirn by Boris Nikolai Konrad
Copyright © 2022 by Ariston Verlag a division of Penguin Random House Verlagsgruppe GmbH, München, Germany.
All rights reserved.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8696. publikaci

Překlad Gabriela Thöndlová
Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Obrázky viz s. 207
Návrh a zpracování obálky Ondřej Mikulecký
Počet stran 208
První české vydání, Praha 2022
Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s.r.o., Náchod

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2022

ISBN 978-80-271-6700-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-6699-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-3305-5 (print)

Věnováno Evě Maje, Matsovi, Joně a Benje

Předmluva

Máte někdy pocit, že máte hlavu plnou kprasknutí? Plnou informací, kterých je příliš na to, abyste si všechny zapamatovali. Věcí, které vyžadují vaši pozornost. Tak to nejste sami! Žijeme vdobě, kdy jsme všichni stále víc ve stresu. Digitalizace přináší pokrok arůzná vylepšení, ale způsobuje také větší stres. Vědomí toho, že si můžeme cokoliv dohledat, nás neuklidňuje, ale naopak vyvolává pocit, že nedokážeme držet krok. Rodina, práce, vzdělání, přátelé akoníčky – to všechno vyžaduje naši pozornost akoncentraci. Vkaždé ztěchto oblastí se na nás valí informace, které musíme vstřebat akteré si potřebujeme zapamatovat.

Jen málo lidí si osobě myslí, že má dobrou paměť. Asotvakdo využívá celý svůj potenciál. Neustále jsme zaplavováni informacemi, apřitom nemáme čas oddělit zrno od plev. Dobrá zpráva je, že vtéto knize se naučíte, jak využívat paměť optimálně. Jak zklidnit hlavu auvolnit se, když jste konfrontováni se všemi těmi informacemi, které vyžadují vaši pozornost. Ajak to udělat, abyste už nikdy nezapomněli něčí jméno, heslo nebo polovinu nákupního seznamu!

Bleskový tip pro lepší paměť:
Pozornost

Hledáte často klíče, peněženku nebo brýle? To jsou věci, které člověk obvykle nevědomky nechá doma někde ležet. Nemá to ale nic společného spamětí! Alespoň já se na to vymlouvám, když se musím zeptat své ženy, jestli neviděla moje klíče, načež ona opáčí, že je přece vdaná za mistra paměti.

Ale je to pravda: Není to problém spamětí. Je to věc pozornosti. Přijdu domů aslyším, že jedno znašich dvojčat pláče, zvoní mi telefon nebo chci rychle zapnout televizi, abych nepřišel ofotbalové utkání. Můj mozek se rozhodně nezabývá něčím tak triviálním, jako je otázka, kam mám položit klíče. Atak nepřistanou na obvyklém místě vpředsíni, ale na pohovce, kuchyňském stole nebo televizní skříňce, aniž bych si to uvědomil. Když občas odložíte klíče jinam, není to důvod kobavám. Když je ale nalézáte pravidelně vtroubě, lednici nebo vpračce, potom už byste měli zpozornět. Ale ne, když je hledáte jen tu atam.

Nejjednodušší řešení tohoto problému je tak zřejmé, že je mi až trapné vám ho sdělovat: Dejte ke vchodovým dveřím speciální misku, krabičku nebo věšáček na klíče avždy je tam opravdu odkládejte. Pokaždé. Totéž platí pro věci jako telefon, peněženka nebo brýle: Snažte se je vědomě dávat na určité místo. Pokud to právě nejde, odložte daný předmět vědomě někam jinam azaměřte na to svou pozornost!

Když si jdu hrát sdětmi asundám si brýle, říkám si (vduchu) pomalu azřetelně: Dávám teď brýle na krbovou římsu! Pokud to takto udělám, později je tam najdu. Tedy většinou. Ovšem když máte doma malé děti, mohou mít mizení věcí na svědomí ony – potom se vyplatí podívat se, jestli to, co hledáte, není mezi jejich hračkami.

Snažte se po nějakou dobu pokaždé, kdykoliv něco odkládáte, postupovat takto vědomě. Říkejte si nahlas nebo vduchu, co kam dáváte, auvidíte, že nebudete muset vyhlašovat pátrání tak často.

Díky moderním technologiím můžeme paměť používat méně. Přístroje jako počítače nebo chytré telefony ukládají naše uživatelská jména ahesla automaticky. Jména nových sousedů se dozvíme na Facebooku, když nám pošlou žádost opřátelství – ještě dřív, než se nám představili osobně. Každá velká firma má programy, vnichž je uložena většina firemních dat, jedná se otzv. systém Enterprise Content Management. Ten má samozřejmě funkci vyhledávání avyužívá užitečné nástroje, které zajistí, že je ve správnou chvíli kdispozici potřebná informace. Mnozí lidé se ale cítí vdůsledku využívání těchto technologií stále vystresovanější, přestože by se dalo předpokládat, že jim život ulehčí. Jak je to možné?

Stručně řečeno je to proto, že naše paměť není dělaná na moderní způsob zpracování informací. Na množství adruh informací, které musí den co den zpracovávat. Navíc nám nikdo nevysvětlil, jak mozek co nejlépe používat. Ve skutečnosti existují techniky trénování paměti, které nám umožňují mimořádné zlepšení, nejen pokud jde oučení. Ale téměř nikdo je nepoužívá.

Když si koupíte počítač nebo auto, dostanete často stovky stran dlouhý návod kpoužití. Nedávno jsem si vprodejně snábytkem koupil nový polštář. Dokonce iuněj byl šestistránkový návod! Ajá doufám, že tato kniha bude návodem pro váš mozek. Návodem, který vám ukáže, jak můžete svou paměť používat atrénovat. Jak tím můžete snižovat stres azískávat větší klid asoustředěnost avbudoucnu používat mozek sebejistě ktomu, kčemu byl určen. Zvládnete tak ivýzvy, které jsou pro mnohé obtížné, protože jen málokdo ví, že to jde lépe ajak na to.

Alespoň taková je moje vlastní zkušenost. Kdysi, když jsem ještě chodil do školy, mě obtěžovalo, že si musím tolik věcí pamatovat. Stejně jako pro většinu žáků astudentů pro mě bylo učení nazpaměť skoro sprosté slovo. „Šprtání“ bylo otravné anáročné. Proč bych se měl učit latinská slovíčka, když je najdu ve slovníku? Pamatovat si jména politiků, matematiků nebo králů? To mi připadalo nesmyslné. Abeznadějné.

Jistě, dnes přemýšlím úplně jinak. Ano, nejen ve škole se musí člověk učit všechno možné nazpaměť, přestože to někdy považuje za zbytečné. Když nechápeme, kčemu nám to vlastně je, potom nás to frustruje nebo rozčiluje. Ale když víme ana vlastní kůži jsme zažili, jak snadné může být něco se naučit, potom to je najednou ohromná zábava! Aže se musí člověk někdy něco naučit, ikdyž to je náročné, otom není pochyb. Dnes vím, že učení není hrozné ani těžké nebo nudné ačasto ani náročné. Existují úžasné techniky, jak se naučit skoro všechno, ato nezávisle na nadání, věku či inteligenci.

Stal jsem se neurovědcem avědecky zkoumám paměť ajejí trénování. Avýsledky studií jsou jednoznačné. Každý může svou paměť trénovat, avýrazně ji tak zlepšovat. Aten, kdo tak činí, mění svůj mozek!1 Možná se vám zdá, že to bude příliš namáhavé, ale ve skutečnosti to je zvladatelné. Vnašich studiích se ukázalo, že člověk, který začne trénovat svou paměť, může očekávat jednoznačné zlepšení již po několika týdnech. Akdyž se potom učí něco nového, pozorujeme vmozku menší aktivitu! Trénovaní lidé tedy při výrazně lepší schopnosti pamatovat si potřebují méně energie astojí je to méně námahy než ty, kdo paměť neprocvičují2 (viz rámeček „Co je dobré vědět: Neural efficiency…“ ve druhé kapitole). Učení pomocí paměťových technik je tedy uvolněnější améně namáhavé. Zároveň roste jistota, že si člověk dokáže informaci zapamatovat, ataké doba, po kterou to, co se naučil, zůstane vpaměti. Je to proto, že spomocí správných paměťových technik se informace ukládají přímo do dlouhodobé paměti!

Aco je ještě překvapivější, paměť se tréninkem vlastně vůbec nemění, zato se velmi mění její výkon. Jedinečnou paměť, která skvěle funguje, již máte. Jen ji nepoužíváte optimálně. Emoce, zážitky, události aobrazy si snejvětší pravděpodobností dokážete zapamatovat velice dobře. Heslo bohužel není emocionální zkušenost aseznam úkolů není vzrušující zážitek. Ale mohou se jimi stát!

Zapomínání není chyba našeho mozku. Když se to stane, není to selhání. Naopak! Přesně takto náš mozek funguje, takto to paměť zařizuje. Ve své knize Alles nur in meinem Kopf (Všechno je jen vmé hlavě), která vyšla vroce 2016, jsem podrobně vysvětlil, jak to přesně funguje aproč tomu tak je. Stručně řečeno: Ne každá snídaně je důležitá. Ne každý pes, kterého potkáte, stojí za zapamatování. Abyste přežili, musí váš mozek vědět jen to, kde snídaně je – což byla pro naše předky na rozdíl od nás opravdová výzva. Aváš mozek musí ukaždého psa, ať ho znáte, nebo ne, velmi rychle dokázat rozpoznat, jestli je přátelský, nebo by na vás mohl zaútočit. Ajde to tak rychle právě proto, že si mozek nepamatuje každého psa.

Co je dobré vědět:
Falešné vzpomínky

Tendence našeho mozku shrnovat aredukovat informace, kterou jsem právě popsal, vede mimo jiné kjevu takzvaných falešných vzpomínek. Americká kognitivní psycholožka Elizabeth Loftusová se těmito falešnými vzpomínkami zabývá celý svůj profesní život. Typický experiment uní vypadá například takto: Profesorka Loftusová nechá lidi vyprávět osvých vzpomínkách. Potom odpoví něco ve smyslu: „Mluvila jsem už svašimi rodiči. Pamatujete si ještě, jaké to bylo, když jste se ztratil vobchodním centru, hodinu jste tam běhal ahledal rodiče?“ Nejprve každý odpoví: „Ne, to si nepamatuju.“ Ale když je účastníkům studie při dalším sezení tato otázka položena znovu, vzpomínky se začnou vynořovat – alespoň uněkterých. „Už si na to vzpomínám,“ řeknou třeba. „Vedle postelí vnákupním centru byl takový velký plyšový medvěd. Ten se mi líbil, tak jsem se na něj dlouho díval. Apotom už jsem rodiče neviděl.“ Když vědkyně následně odpoví: „To byl jen takový malý test, ve skutečnosti se to nikdy nestalo. Chtěli jsme jen vědět, co ktomu řeknete.“, reagují někteří dokonce rozhořčeně: „To není možné, já si na to teď vzpomínám!“ Když se vytvoří falešná vzpomínka, může být velmi živá apro dotyčné je knerozeznání od vzpomínky skutečné.

Spojení

Lidé dokážou reagovat na nové dojmy bleskurychle. Kočka, nebo pes? Nebezpečí, nebo ne? Usmát se, nebo se dívat jinam? Ive tmě umíte okamžitě poznat, jaké se kvám blíží zvíře, arozhodnout se, jak zareagujete. Takové chování by nebylo možné, kdyby váš mozek musel nejprve projít všechny vzpomínky na nejrůznější zvířata. Místo toho musí být ihned schopen vyvolat si koncepty avyvodit ztoho reakci. Těmto konceptům se také říká schémata.

Náš mozek je průběžně zaměstnáván tím, že vyhodnocuje informace, které dostává prostřednictvím našich smyslů. Schémata jsou směrnice pro reakci. Učíme se vždy ve spojeních, pomocí propojování starého snovým. Znám už takovou situaci? Co je tentokrát jinak než vpodobných chvílích? Uveďme si názorný příklad: Představte si, že vám vpráci oznámili, že se do vašeho týmu připojí na několik týdnů nová praktikantka. Vtom okamžiku už máte otéto osobě nějakou představu. Bude to studentka, takže bude mladá. Nejspíš bude přátelská apozorná, ale také bude pořád viset na mobilu. Do zprávy zpraxe napíše, že se hodně naučila aprožila ve firmě skvělé týdny, ale ve skutečnosti až tak moc pracovat nebude. Zřejmě se bude jmenovat Petra. Nebo Lucie. Máte už tedy určitou představu, jak bude její stáž probíhat. Přemýšlíte nad tím, kolik práce navíc vás čeká, ale také víte, že to bude zpestření. Pokud máte praktikanty na starosti pravidelně, nebudete si za několik let tuto slečnu ani pamatovat. Leda by byla nakonec přece jen jiná avybočovala ze standardního schématu. Takoví lidé člověku utkví vpaměti.

To, zda se nová informace vpaměti pevně ukotví, nebo ne, záleží na následujících kritériích:

•Zda existují spojení stím, co už víte.

•Zda anakolik silně se zapojují emoce.

•Zda má něco své místo.

•Zda je něco nové nebo jinak než dříve.

•Jak často se to opakuje.

Ale můžete vzít iniciativu do vlastních rukou!

Strohá fakta, bezvýznamná jména nebo libovolné řady čísel (například telefonní číslo nebo číslo kreditní karty) můžete proměnit vpříběh plný emocí, který propojíte se svými dosavadními znalostmi adáte mu pevné místo. Dosáhnete toho pomocí tréninku paměti apoužití paměťových technik. Zpočátku to vyžaduje trochu námahy, ale za to úsilí to rozhodně stojí. Ještě nevěříte? Podívejte se na šest faktů otréninku paměti, které vás přesvědčí.

Šest důvodů, proč byste měli
začít stréninkem paměti ještě dnes

První důvod: Paměťové techniky vytvářejí prostor vmozku

Jedním zdůvodů, proč nás může přemíra informací vyloženě přetížit, je to, že nemáme vhlavě místo. Ato doslova. Informace avzpomínky nejsou uloženy na jednom místě, naše paměť není pevný disk. Nové informace průběžně přicházejí do mozku přes pracovní paměť, jejíž kapacita je velmi nízká. Během dne se hromadí stále víc toho, co ještě není dobře zpracované. Když spíme, má hipokampus (část mozku, která je součástí takzvaného limbického systému) za úkol všechno nové uklidit. „Tohle můžu vyhodit.“ – „Tohle se uloží do dlouhodobé paměti.“ – „Tohle? Co je TOHLE?“

Hipokampus má ještě další funkce. Výrazně se například podílí ina naší prostorové paměti, tedy na tom, že dokážeme navigovat apamatovat si cesty, které jsme prošli. Máme pro to dokonce vlastní buňky, takzvané místní neurony (place cells) avsousedící mozkové kůře mřížkové neurony (grid cells). Ty dohromady tvoří naši „interní navigaci“ ajsou zodpovědné za to, že si pamatujeme své okolí. Za jejich objev byla vroce 2014 udělena Nobelova cena za medicínu. Tyto buňky ale nejsou důležité jen pro prostorové mapy. Vpřeneseném smyslu slova vytváří také „mapy“ vědění apaměti.3 Informace, která má své pevné místo, může být uložena mnohem snadněji než informace, která ho nemá. Spomocí paměťových technik, zejména takzvané metody tras (viz třetí kapitola), dáváte každé informaci, kterou si chcete uchovat, pevné místo. Váš mozek se tak může okamžitě pustit do práce aví, co má dělat. Se vším, co má své místo, umí mozek pracovat!

To vám pomůže více si zapamatovat ataké se neskutečně uklidnit. Co je doma vždy na stejném místě, to nemusíte hledat. Jednoduchou, přehlednou strukturu můžete vytvořit ipro svou paměť. Budete tak vždy vědět, kde ve své hlavě hledané obsahy najdete.

Druhý důvod: Uvolnění! Když můžete své paměti důvěřovat, zažijete méně stresu

Stres je vpodstatě důležitý azdravý obranný mechanismus, ale jeho přemíra způsobuje onemocnění. Abyste se správně uvolnili, musíte umět myšlenky pouštět, což se ovšem často snáz řekne, než udělá.

•„Dneska večer musím určitě ještě hodit dopisy do schránky.“

•„Zase přišel nový PIN. Hlavně ho nesmím zapomenout!“

•„Zítra mám schůzku sklientem. Jak že se jmenuje ten nový jednatel? Mám sbalenou prezentaci? Očem jsme to posledně mluvili?“

Ze strachu, že něco zapomenete, se stane sebenaplňující proroctví. Stres, zejména chronický, může být pro vaši paměť jedem. Když budete paměť trénovat, budete jí moci více důvěřovat, což vám přinese uvolnění. Budete si mnohem více uvědomovat, co všechno vaše paměť umí akde jsou její hranice. Tyto hranice můžete postupně posouvat asnadno avpoklidu si zapamatovat stále větší množství informací. Stres ztoho, jestli jste něco důležitého nezapomněli, nebude potom přicházet tak často.

Rovněž objevíte nové cesty, jak přistupovat kzapomínání. Když přece jen občas něco zapomenete, nebude vás to už rozčilovat aštvát. Místo toho to jen vezmete na vědomí ařeknete si, co můžete příště udělat, abyste si danou věc přece jen zapamatovali. Budete pak méně frustrovaní anebudete se už na sebe muset zlobit. Náš mozek se učí porovnáním stím, co zná, vnímáním atříděním informací ataké zkracováním azapomínáním. Zapomínání kučení patří stejně jako popcorn ke kinu, písek kmoři agrilování klétu.

Vbudoucnu dokážete vyhodnotit, čím to bylo, že jste něco zapomněli. Chyběla vám pozornost? Nebyla vytvořena žádná spojení? Nepoužili jste žádnou paměťovou techniku? Bude vám také jasné, čím to nebylo. Nebylo to „špatnou pamětí“. Nebudete mít tedy už důvod si stím lámat hlavu.

Třetí důvod: Růstové nastavení mysli (growth mindset)

Americká psycholožka Carol Dwecková je známá svými výzkumy na téma growth mindset4. Slovo mindset můžeme přeložit nejlépe jako „nastavení mysli“. Profesorka Dwecková zkoumá především to, jak lidé přemýšlejí ootázce, odkud pramení jejich kognitivní schopnosti. Ukázalo se, že jedni si myslí, že inteligence je vrozená. Nezměnitelná. Že to je nadání. Tito lidé jsou pak často přesvědčeni, že například akademický úspěch je založen na tom, že někdo má štěstí anarodil se inteligentní. Tento způsob myšlení nazývá Dwecková fixed mindset – fixní nastavení mysli. Jiní lidé jsou naopak toho názoru, že inteligence je něco, co se neustále proměňuje, aže úspěch chytrých lidí spočívá spíš vtvrdé práci na sobě, protože se hodně naučili asvou inteligenci rozvinuli. Tento způsob uvažování nazývá growth mindset – růstové nastavení mysli. Zjistila také, že jen málo lidí ví, že takové rozdělení vůbec existuje ajaký vzorec myšlení unich převládá.

Ostatně nezáleží na tom, který názor je správný. Pravda leží někde uprostřed. Velkou roli hraje oboje: předpoklady irozvoj! Rozdíl mezi oběma nastaveními mysli má vliv na podaný výkon. Ten, kdo má spíše růstové nastavení, je podle výzkumů profesorky Dweckové vprůměru spokojenější, úspěšnější améně stresovaný. Tito lidé do sebe asvého rozvoje investují více améně hledají vinu udruhých. Vycházejí totiž ztoho, že mohou sami něco udělat.

Kdo však vědomě či nevědomě vychází ztoho, že zkrátka není dost nadaný, třeba na učení, ten se vtom bude cítit neustále utvrzován: „Vidíš, ani jednoduché heslo si nedokážeš zapamatovat!“ Kdo si osobě myslí, že má špatnou paměť na jména, ten se také méně často snaží si je zapamatovat, atím se jeho paměť na jména ještě zhoršuje. Kdo si myslí, že není dost inteligentní na studium nebo další vzdělávání při zaměstnání, ten se oto ani nepokusí. Ale zatímco uinteligence byla pravda někde uprostřed, upaměti je to mnohem jednodušší: Paměť lze výrazně zlepšit. Naprosto nezávisle na inteligenci, dosaženém vzdělání nebo věku. Hlavně na začátku uvidíte, jak se vaše schopnost zapamatovat si věci prudce zvýšila. Apotom vám bude jasné, co je myšleno termínem nastavení mysli. „Dokázal jsem to! Akdyž dokážu tohle, zvládnu imnohem víc!“ Budete se cítit lépe aosvé paměti budete mít vyšší mínění než kdy dřív. Tím si posílíte sebedůvěru auvěříte, že zvládnete iobtížnější výzvy. Ana učení se budete těšit, místo abyste panikařili. Protože budete vědět, že to dokážete.

Čtvrtý důvod: Víc času

Jeden podnikový poradce chodí často na oběd do sushi restaurace, která je velmi oblíbená, takže většinou musí čekat déle, než je mu milé. „Mohl bych vám nabídnout svou pomoc?“ zeptá se jednoho dne obsluhy. „Specializuji se na efektivní procesy.“ Personál ho pustí do kuchyně aon pozoruje, jak to tam funguje. Brzy je mu jasné, že kuchař je naprostý profesionál, pokud jde osushi jako takové, ale krájení surovin ahotových rolek trvá příliš dlouho, protože má všechny nože tupé. „Proč ty nože nenabrousíte? Vždyť jsou tupé,“ poradí kuchaři. „Pane, vidíte přece, že máme narváno, na to vážně nemám čas!“

Ponaučení ztohoto příběhu, který se vypráví vrůzných obměnách, zní: Všichni jsme mnohdy příliš zaměstnaní tím, co děláme, aproto si neuděláme čas pracovat na tom, jak to děláme, abychom se zlepšili. Přestože je jasné, že trocha časové investice vdaném okamžiku by zdlouhodobého hlediska mohla uopakujících se úkolů ušetřit hodně času, díky čemuž bychom se tolik nedostávali do stresujících situací, vnichž „nemáme čas“ na sobě pracovat. Ato je přitom tak důležité. Po celý život se každý den učíme něco nového apoužíváme paměť. Takže je jasné, že každá hodina, kterou teď investujete do tréninku paměti, se vám později bude znovu aznovu vyplácet.

Pátý důvod: Use it or lose it aneb Co nepoužíváte, oto přijdete

Nejlepší, co můžete pro svou paměť udělat, abyste ji udrželi vdobré kondici ive stáří, je, že ji budete stále hodně používat. Je těžké předcházet Alzheimerově chorobě apodobným nemocem. Ano, co je dobré pro tělo, je samozřejmě dobré ipro váš mozek, to znamená nekouřit, stravovat se zdravě asportovat. Ale vkognitivní oblasti je toho málo, co můžeme vědomě udělat, abychom propuknutí Alzheimerovy choroby zabránili. Jedna věc však existuje: Většina studií ukazuje, že lidé, kteří používají anamáhají paměť častěji, si ji také déle udrží vdobrém stavu.5 Cvičení mozku atrénink takzvané pracovní paměti přinesly vposledních letech vmnoha studiích spíše zklamání. Naopak trénink paměti pomocí paměťových technik, které doporučuji, představuje dobrý způsob, jak paměť vědomě acíleně zlepšovat až kjejímu maximu, audržovat ji tak zdravou vkaždém věku.

Demence se často diagnostikuje až ulidí, kteří jsou už několik let vdůchodu. Ano, logicky to souvisí svěkem, ale nejen sním – také se skutečností, že ukončením pracovní činnosti odpadne hodně výzev, jimž byla paměť vystavována. Poskytujte své paměti výzvy inadále! Křížovky mohou být dobrým začátkem, ale můžete udělat ještě víc.

Co je dobré vědět:
Kognitivní rezervy

Mám-li být upřímný, nejsem přesvědčený, že trénink paměti může zabránit demenci nebo Alzheimerově chorobě. Stále je to nemoc, která souvisí mimo jiné shromaděním nesprávných proteinů vmozku. Nikdo, ani člověk svynikající pamětí proto bohužel nemůže sjistotou říct, že Alzheimerovu chorobu nikdy nedostane. Stejně jako někteří velmi aktivní sportovci dostanou vpadesáti letech infarkt. Ale pravděpodobnost, že se tak stane, je mnohem nižší než ulidí, kteří se hýbou málo. Apodobně to vidím utréninku paměti: Je velmi prospěšný, ikdyž propuknutí nemoci zcela nezabrání. Domnívám se, že trénink paměti pomáhá vytvořit takzvanou kognitivní rezervu. Pokud je tato rezerva vysoká, protože existuje víc spojení, může jí mozek využít, když přijdou první problémy. Vlastním symptomům demence tak možná nejde zabránit, ale často je lze oroky oddálit, což je obrovský přínos pro dotyčné ijejich příbuzné acelou společnost! Důležité ovšem je, že trénink musí probíhat už předtím! Rezervu nelze budovat vdobě, kdy se již příznaky projevují. Trénink, který absolvujete teď, vám začne prospívat okamžitě akognitivní rezervu, kterou si sjeho pomocí vybudujete, navíc využijete ve stáří.

Šestý důvod: Vyplatí se to!

Stále ještě je málo lidí, kteří ovládají paměťové techniky. Trénovaná paměť proto opravdu představuje rozdíl! Vkaždém věku! Ve škole, na univerzitě, vpráci ivkaždodenním životě. Nebo když chcete být za hvězdu při paměťových hrách ve spolku seniorů.

Za uplynulých více než patnáct let, kdy jsem měl možnost pomáhat lidem stréninkem paměti, jsem se ve svých kurzech setkal stolika různými cíli, kolik měly kurzy absolventů. Ati, kdo trénovali paměťové techniky inadále, ztoho velmi profitovali. Jako například jedna lékařka, která se coby studentka dokázala díky absolvování mého kurzu během několika týdnů připravit na přijímací zkoušky na medicínu. Nebo doktorand, který nyní pracuje jako vedoucí oddělení jednoho velkého koncernu akterý mi napsal: „Díky tréninku paměti jsem dostal vdoktorském studiu výborné známky, což byl začátek mé kariéry!“ Či majitel jednoho start-upu, který mi poslal svou zpětnou vazbu ke kurzu: „Chtěli jsme se naučit paměťové techniky hlavně proto, abychom zvládali prezentace spatra abez poznámek. Už po první prezentaci upotenciálního investora jsme získali jeho příslib, že bude náš projekt financovat! Investor nám později řekl, že na něj udělalo dojem zejména to, že očividně dokonale známe cílový trh – protože jsme při pohovoru znali všechny ukazatele zpaměti.“

Pár slov omně

VNěmecku mě mohou diváci vídat třeba vtelevizních pořadech „Wetten, dass…?“ (Chcete se vsadit, že…?) a„Deutschlands Superhirn“ (Německý supermozek). Většinou mě tam představují jako držitele světového rekordu vpaměti. Apotom předvádím, jak si zapamatuji řadu náhodných čísel či zamíchaný balíček hracích karet nebo jak se naučím jména dvou set lidí za čtvrt hodiny. Mnozí zdiváků se ptají: „Ajinak je vpořádku?“ Nebo si tajně myslí: „Takové nadání bych chtěl mít taky!“

Jak používat tuto knihu

Vprvní kapitole začneme testem paměti. Ten vám má pomoci získat představu, jak na tom jste. Co změříme, to víme sjistotou, apoznání toho, jak dobrá (nebo možná špatná) vaše paměť skutečně je, je optimálním východiskem.