Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Ilona Plevová, PhD., Mgr. Miroslava Kachlová, DiS.

POSTUPY V OŠETŘOVATELSKÉ PÉČI 3

Enterální výživa

Recenzentka:

Doc. PhDr. Pavla Kudlová, PhD.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství

Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2023

Cover Photo © depositphotos.com 2023

Ilustrace Michal Pleva

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 8816. publikaci

Odpovědná redaktorka Karla Hejduková

Sazba a zlom Josef Lutka

Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 128

1. vydání, Praha 2023

Tisk Iva Vodáková – Durabo

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-6869-9 (ePub)

ISBN 978-80-271-6868-2 (pdf)

ISBN 978-80-271-3033-7 (print)

Úvod

Dostává se Vám do rukou třetí část ze série publikací zaměřených na  ošetřovatelskou praxi – činnosti, výkony a intervence.

Tato navazující část publikace je zaměřena na aplikaci enterální výživy, výživy „fyziologickou cestou podání“. Aplikace výživy je nedílnou a nezbytnou každodenní činností každého zdravotnického pracovníka, který pečuje v přímé péči o pacienta a řeší jeho nutriční stav a nutnost zajištění fyziologické aplikace výživy dle věku, pohlaví, konstituce a obzvláště zdravotního stavu, který mnohdy velmi komplikuje fyziologický příjem stravy a mění jeho možnosti podání.

Publikace je rozdělena do šesti hlavních kapitol, které Vám přinesou základní informace z dané problematiky. Cílem první kapitoly Složení stravy je představit základní informace o energetické potřebě organizmu a základním složení výživy. Druhá kapitola Enterální výživa rozděluje enterální přípravky a možnosti podání. Třetí kapitola Zajištění stravy ve zdravotnických zařízeních se věnuje nutričnímu týmu, dietnímu systému, hodnocení nutričního stavu, zajištění stravování pacientů a sledování bilance tekutin v praxi. Čtvrtá kapitola Enterální sonda, výživové stomie je již specificky a prakticky zaměřena na nazogastrickou (příp. orogastrickou) sondu a rovněž perkutánní endoskopickou gastrostomii/jejunostomii a péče o ně. Pátá kapitola Aplikace výživy a léčiv se snaží přiblížit praktické dovednosti aplikace výživy v každodenní praxi.

Výživa dětí je v rámci zdravotnických zařízení velmi specifickou oblastí a nelékařští zdravotničtí pracovníci/studenti, pečující o děti, by měli mít základní informace o specifikách výživy, jejím podání a zajištění. Proto se autorky rozhodly zařadit v rámci publikace kapitolu (šestou), která je věnována specifikám Výživě dětí.

Věříme, že i tato publikace Vám přinese nové poznatky a ucelené informace.

1Složení stravy

Dostatečná výživa musí lidskému tělu dodávat potřebnou energii, optimální množství bílkovin, cukrů aminerálních látek (včetně stopových prvků), dále esenciální aminokyseliny, esenciální mastné kyseliny avitaminy, asamozřejmě stím idostatečné množství vody. Pro zabezpečení normální doby pasáže, především tlustým střevem, musí potrava obsahovat také tzv. balastní látky (vláknina), tj. nestravitelné součásti rostlin (celulóza, lignin aj.).

1.1Přívod energie, energetická potřeba

Energetické nároky jsou hrazeny třemi základními živinami: bílkovinami, tuky acukry. Minimální potřeba bílkovin nutná pro udržení životně nezbytné vyrovnané dusíkové bilance je okolo 0,5 g/kg t.hm./den (bilanční minimum). Zbývající převážnou část energetické potřeby hradí cukry (škroby, disacharidy, glykogen) atuky (živočišné arostlinné tuky aoleje). Tyto živiny se jako zdroje energie mohou navzájem doznačné míry zastoupit; podíl cukrů naenergii přiváděné potravou může klesnout až na10 % (normálně okolo 60 %), aniž vzniknou poruchy metabolizmu. Narozdíl odcukrů je tuk postradatelný, musí však být zajištěn přívod vitaminů rozpustných vtucích (A, D, E, K) aesenciálních mastných kyselin. Tuky (1/3 jako esenciální mastné kyseliny) je vprůměru přiváděno 25–30 % energie.

Vrámci individuálního výživového plánu je základním předpokladem stanovení energetické asubstrátové potřeby konkrétního pacienta. Kromě stanovení potřeby cukrů, tuků abílkovin je nutné určit také potřebu iontů, stopových prvků avitaminů.

Zdroji energie jsou sacharidy, lipidy, proteiny aalkohol[1]. Měrnou jednotkou je joule anebo dříve používaná kalorie. Jedna kilokalorie (kcal) odpovídá 4,184 kilojoulům (kJ). Obě měrné jednotky se dají vzájemně převádět takto:

1 kJ = 0,239 kcal

1000 kJ = 239 kcal

1 MJ = 239 kcal

1 kcal = 4,184 kJ

1000 kcal = 4184 kJ

1000 kcal = 4,184 MJ

Ustabilizovaných pacientů bez komplikací se orientační energetická potřeba pohybuje mezi 25–30 kcal/kg/den.

1.2Základní složky výživy

Složky výživy se rozdělují nadvě skupiny, makronutrienty[2] amikronutrienty[3].

✳Makronutrienty

Mezi makronutrienty se řadí sacharidy, lipidy, proteiny ataké vláknina.

Sacharidy

Sacharidy (cukry) jsou důležitou součástí stravy. Zahrnují jednoduché cukry monosacharidy (glukóza, fruktóza, galaktóza), disacharidy (sacharóza – řepný cukr, laktóza – mléčný cukr, maltóza – sladový cukr) apolysacharidy – vláknina (celulóza) aškrob. Vtěle existuje také zásobní polysacharid, glykogen. Komplexní polysacharidy obsahují ijiné sloučeniny, jako např. peptidy, proteiny alipidy. Jednoduché cukry jsou zdrojem energie, organizmus si je ukládá veformě glykogenu[4]. Důležitým polysacharidem je vláknina.

Lipidy

Většinu lipidů (tuků) přijatých vestravě tvoří triglyceridy (obvykle kolem 100 g/den). Přibližně polovina tuků je živočišného (tučná masa, uzeniny, máslo) apolovina rostlinného původu (zejména oleje). Důležité je sledovat ipříjem polynenasycených, mononenasycených, nasycených atzv. transmastných kyselin[5].

Proteiny

Proteiny (bílkoviny) tvoří strukturu živého organizmu, fungují jako enzymy ajsou zásadní pro přepis genetické informace obsažené vgenové DNA. Mezi další funkce patří výživa, transport, imunita, funkce jednotlivých systémů, regulace metabolizmu aj.

Vláknina

Vláknina je přirozenou nestravitelnou součástí stravy (převážně rostlinné sacharidy rezistentní vůči trávení absorpci vlidském tenkém střevě, částečně nebo kompletně fermentované vestřevě tlustém). Vláknina má příznivý efekt nafungování trávicího traktu, ovlivňuje imunitu podporou střevních funkcí aeubiózy[6].

✳Mikronutrienty

Mezi mikronutrienty se řadí minerály, vitaminy astopové prvky. Tyto látky nepřinášejí organizmu chemickou energii, která by byla dále zpracovávána avyužívána, ale jsou pro fungování systémů organizmu nezbytné.

Minerály

Minerální látky lze podle přijímaného množství rozdělit namakroelementy (denní dávka vyšší jak 100 mg) amikroelementy. Mezi minerály se řadí:

■sodík (natrium) – ovlivňuje děje namembránách, kde dochází kesměně sodíku zadraslík pomocí sodíko-draslíkové pumpy (udržení draslíku intracelulárně asodíku extracelulárně); má postavení klíčového iontu extracelulárního prostoru se zásadním vlivem nahomeostázu audržení osmotického tlaku extracelulární tekutiny

■chlór (chlorum) – obvykle doprovází sodík (chlorid sodný – kuchyňská sůl; vžaludečních šťávách, kde je chlor přítomen veformě kyseliny chlorovodíkové) aje důležitý pro správné fungování organizmu

■draslík (kalium) – hlavní kationt intracelulárního kompartmentu; má úzký vztah kacidobazické rovnováze vlivem směnitelnosti H+ zaK+ nafosfátovém pufru

■vápník (kalcium) – kromě katalytické funkce při srážení krve, účinku nasvalovou kontrakci, excitaci nervů, aktivaci enzymů adalších regulačních vlivů, je obsažen hlavně vkostech azubech (99,5 % zcelkového množství)

■hořčík (magnesium) – intracelulární kationt; přibližně polovina množství je vázána veskeletu, část vesvalech, má nezastupitelnou úlohu prakticky vevšech procesech probíhajících vorganizmu, působí vochranných procesech jako činitel antistresový, antitoxický, protialergický aprotizánětlivý, hraje významnou úlohu vprocesech srážení krve, včinnosti střev, žlučníku amočového měchýře

■fosfor – podstatná část je vorganizmu vázána vestabilní formě hydroxyaparátu vkostní tkáni, část hraje účinnou roli vrámci fosfátového intracelulárního nárazníku; důležitý zhlediska přeměny ahospodaření senergií

Vitaminy

Vitaminy jsou organické sloučeniny, které jsou nezbytné pro správný růst, vývoj afunkci celého organizmu či některého zjeho orgánů. Jsou zapojeny vcelé řadě enzymatických pochodů. Některé jsou aktivátory enzymatického systému, součást enzymů nebo vstupují dometabolických procesů přímo. Vmetabolizmu fungují jako koenzymy[7] neboli katalyzátory[8] chemických reakcí.

Nedostatek vitaminů, hypovitaminóza, se projevuje širokou škálou poruch jednotlivých funkcí organizmu až povelmi vážné onemocnění vyvolané naprostým nedostatkem daného vitaminu, které označujeme jako avitaminóza. Naopak hypervitaminóza[9] je onemocnění způsobené nadměrným přívodem anebo hromaděním daného vitaminu vorganizmu ajeho toxickým působením.

Podle svých chemicko-fyzikálních vlastností se vitaminy rozdělují dodvou skupin, nalipofilní (rozpustné vtucích) ahydrofilní (rozpustné vevodě). Pro lidský organizmus je zhlediska tohoto dělení podstatné, že vitaminy rozpustné vtucích se ukládají vorganizmu ajejich zásoba vydrží několik týdnů až měsíců, zatímco vitaminy, rozpustné vevodě, se až navýjimku (vitamin B_12), vorganizmu neukládají dozásoby, jejich aktuální přebytek se vylučuje močí, amusí být proto průběžně doplňovány.

■Lipofilní vitaminy

Vitamin A(retinol) – významný antioxidant, má význam pro buněčnou proliferaci avidění; používá se naprevenci aléčbu nádorových onemocnění, je důležitým prekurzorem zrakového pigmentu rodopsinu, působí nadiferenciaci arůst epitelových buněk, keratinizaci, tvorbu slizničního hlenu, vývoj placenty aspermatogenezi, účastní se vmetabolizmu kostí azubů

Vitamin D (kalciferol) – jeho aktivní forma reguluje metabolizmus fosforu avápníku; je vběžných potravinách poměrně vzácný, nejbohatším zdrojem je působení ultrafialových paprsků

Vitamin E (tokoferol) – patří mezi nejúčinnější antioxidační látky chránící zejména buněčné membrány před poškozením volnými kyslíkovými radikály; používá se pro léčení některých nemocí, ato zejména srdečního nebo svalového původu, spolu shořčíkem eliminuje např. křeče vlýtkách, léčí kožní choroby, těžké opařeniny, léčení jizev apod., dodává energii

Vitamin K– je to dvousložkový vitamin (skládá se zK1 azK2), důležitý koenzym při transportu karboxylových skupin, účastní se tvorby hemokoagulačních faktorů (faktor II, VII, IX aX) aje potřebný ipro kostní kalcifikaci

■Hydrofilní vitaminy

Vitamin B_1 (thiamin) – metabolizmus sacharidů alipidů; koenzym pro dekarboxylaci alfa-ketokyselin; zlepšuje vodivost nervu jako nezbytná komponenta membrány nervových vláken, působí příznivě nanervový systém iproti únavě

Vitamin B_2 (riboflavin) – oxidativní metabolizmus; součást flavinových koenzymů; pomáhá spalovat tuky

Vitamin B_3 (kyselina nikotinová, niacin) – oxidativní metabolizmus; obsahuje dvě složky: kyselinu nikotinovou anikotinamid; nepostradatelný vmnoha biosyntetických reakcích; důležitý pro fungování mozku, napomáhá při likvidaci některých složek cholesterolu atuků vorganizmu

Vitamin B_5 (kyselina pantothenová) – růst aregenerace; napomáhá při růstu vlasů, léčí některé alergie; má význam při tvorbě protilátek aúčastní se imunitních procesů

Vitamin B_6 (pyridoxin) – metabolizmus aminokyselin; skládá se ze tří forem apodílí se namnoha enzymatických reakcích především metabolizmu proteinů, procesu glukogeneze, vývoji CNS asyntéze neurotransmiterů; je důležitý při metabolizmu tuků abílkovin, podporuje imunitní systém organizmu, má preventivní apodpůrný účinek při léčbě nervových onemocnění, revmatických onemocnění, ledvinových kamenů apremenstruačního syndromu

Vitamin B_12 (cyanokobalamin) – metabolizmus DNA; hraje důležitou roli pro správné fungování nervové soustavy, je užíván jako lék proti anemii

Vitamin C (kyselina askorbová) – syntéza kolagenu, absorpce železa, antioxidant; důležitý pro správnou funkci imunitního systému, podporuje odolnost organizmu proti infekcím

Vitamin H (biotin) – lipogeneze, glukoneogeneze; nutný pro dobrý stav pokožky apro správný vývoj afunkci organizmu

■Kyselina listová (folát) – metabolizmus purinů apyrimidinů (součást DNA); podílí se navšech růstových avývojových procesech vorganizmu, je také důležitá pro správný vývoj aoptimální funkci nervového systému

Stopové prvky

Stopové prvky představují nezbytné elementy, které jsou vorganizmu zastoupeny vmnožství menším než 0,005 % (koncentrace vetkáních jsou nižší než 50 mg nakilogram hmotnosti), pro organizmus jsou však nezbytné. Tělo si je nedokáže samo vytvořit aje proto odkázáno najejich příjem potravou avodou. Minerální látky často působí jako kofaktory enzymů. Hrají důležitou úlohu vprevenci, při zpomalování aterosklerotických změn nacévách, při látkové přeměně, mají vliv nahladinu cholesterolu apod.

Biologicky nejvýznamnější stopové prvky vlidském těle jsou železo, měď, zinek aselen. Vnižších koncentracích nalezneme dále fluór, chrom, jód, kobalt, mangan amolybden. Stopovými prvky sporného významu jsou křemík, nikl, vanad acín, které jsou spíše původci otrav.

■fluór – je pro organizmus nutný, ale také velmi nebezpečný (připřebytku vzniká nadměrné zvápnění kostí, kostní výrůstky, změna růstu akvality zubů)

■chrom – podílí se nametabolizmu cukrů

■jód – nezbytný pro funkci štítné žlázy, tělesný aduševní vývoj

■kobalt – tvoří součást molekuly vitaminu B_12

■mangan – aktivuje enzymy při syntéze cholesterolu

■měď – ovlivňuje imunitu, syntézu DNA, hojení ran, regeneraci apůsobí antioxidačně

■molybden – má význam pro sexuální funkci muže, využití fluoridu vzubech, účast venzymech metabolizmu železa adetoxikace sulfidů

■selen – má význam pro ochranu buněk, vyřazení tzv. volných radikálů, svalovou funkci asrážení krve arovněž pro správnou činnost štítné žlázy

■zinek – je součástí mnoha enzymů, potřebný pro buněčnou imunitu adělení buněk, pro tvorbu vaziva, hojení ran, tvorbu spermií, součástí metabolizmu inzulinu

■železo – zcela nezbytný pro dostatek červených krvinek, zprostředkovává transport kyslíku zplic dotkání aodpadního CO_2 zpět ze tkání

1 WHO deklaruje, že při mírném přívodu alkoholu se převážná část energie využije pro svalovou činnost apro udržení tělesné teploty. Vrámci diet se však nedoporučuje.

[2] Někdy uváděné také jako makroelementy. Dotéto skupiny jsou zařazovány prvky, které tvoří více než 0,005 % tělesné hmotnosti ajejich denní potřeba je větší než 100 mg.

[3] Někdy uváděné také jako mikroelementy. Dotéto skupiny jsou zařazovány prvky, které tvoří nižší podíl natělesné hmotnosti než umakroelementů, avšak mohou mít pro organizmus značný zdravotní význam (např. jód, železo).

[4] Glykogen je využíván zejména jako energetická rezerva. Je uložen vjátrech (70–120 g). Jeho štěpením je udržována normální hladina glykemie vobdobí hladovění (zásoba stačí na12–18 hod.). Svalový glykogen (200 až 1000 g) je využíván jen pro svalovou práci.

[5] Mastné kyseliny se podílejí narozvoji dyslipidemií aaterosklerózy.

[6] Fyziologické složení bakteriální flóry vestřevě.

[7] Koenzym je část enzymu, která zabezpečuje jeho správnou funkci.

[8] Katalýza je rovněž umožnění nebo urychlení chemické reakce.

Table of Contents

Úvod

1 Složení stravy

1.1 Přívod energie, energetická potřeba

1.2 Základní složky výživy