Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Markéta Bolfová

KLUK V KOPAČKÁCH
FOTBALOVÝ KEMP

Ilustrace Lukáš Fibrich

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou BAMBOOK
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 9130. publikaci

Odpovědný redaktor Jakub Laxar
Jazyková úprava Michaela Tománková
Návrh obálky, grafická úprava a sazba TypoText
První vydání, Praha 2024
Dotisk 2024
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a. s., 2024
Text © Markéta Bolfová, 2024
Ilustrace © Lukáš Fibrich, 2024

ISBN 978-80-271-7429-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-7117-0 (pdf)
ISBN 978-80-247-2473-7 (print)

Kapitola 1
BAHŇÁCI

Tomáš pootevřel jedno oko azašklebil se. Slunko se drze tlačilo skrz žaluzie do jeho pokojíku adávalo mu najevo, že je ráno, atedy nejvyšší čas vstávat do školy. Pootevřel idruhé oko azamžoural na kalendář sninjou, který visel na zdi. Hned nato se zaradoval – bylo prvního července! Vždyť dneska začínají prázdniny! Letní prázdniny! Ty nejdelší, jaké existují! Otočil se zády koknu arozhodl se, že bude vyspávat až do oběda. Vtíravý pocit, že by měl vylézt zpostele, ho ale po pár minutách zase dohnal. Podrbal se na hlavě.

„Jéé, kluci na mě čekají!“ vykřikl apřitom nadskočil, jako by ho někdo píchl špendlíkem do zadku. Rychlostí blesku si oblékl černé sportovní kraťasy adres sdesítkou na zádech, nasadil si červenou kšiltovku asbatohem seběhl dolů do kuchyně, kde už uvelkého dřevěného stolu seděli táta sdědou aoněčem živě debatovali.

„Bré ráno, dědo! Čau, tati! Jen si tadyhle vezmu kousek rohlíku se salámem amizím,“ oznámil jim chlapec.

„Kam ten spěch, mladý muži? Jsou přece prázdniny,“ divil se děda.

„Mám ténink… skukama… na hžišti…“ huhlal chlapec splnou pusou, že mu šlo sotva rozumět.

„Já myslel, že tréninky během letních prázdnin nejsou,“ divil se táta.

„Nejsou, ale tenhle jsme si domluvili sami – jen sJirkou, Markem apár dalšími kluky, víš. Na tom malém hřišti, co je za školou.“

„Jo ták, anechceš tam odvézt autem?“

„Dík, ale pojedu na kole. Kluci už na mě čekají, tak ahoj.“ Tomáš ani nečekal na odpověď avyběhl zkuchyně. Zaslechl za sebou ještě něco jako jeď opatrně ana křižovatce se pořádně rozhlédni. Vytáhl kolo zkůlny, nasedl na ně, šlápl do pedálů aprosvištěl otevřenou bránou, nad kterou visel nápis Záchranná stanice.

Slunko hřálo, pofukoval teplý letní vánek aTomáš se usmíval. Prázdniny teprve začínaly ajeho za pár minut čekal supr čupr fotbalový mač skamarády. Mohlo by mu dnes něco zkazit náladu? Asi těžko. Snad jen otravné malé mušky, které mu bzučely kolem uší. Vzápětí si vzpomněl na vtip, který mu nedávno vyprávěl děda. Vlastně to byla spíš hádanka, otom, jak se pozná veselý cyklista… Přece tak, že má mezi zuby mouchy! Při té představě se hlasitě zachechtal arázem ucítil, jak mu jedna vletěla otevřenou pusou rovnou do krku. Děda by nad tím mávl rukou aprohodil něco ve smyslu, že jsou to vitamíny. Víc už Tomáš nad svou nečekanou hmyzí svačinkou nepřemýšlel, protože právě dorazil khřišti, kde už na něj čekali kluci.

„No to je dost! Kde lítáš, prosím tě? Jdeme hrát,“ volal od branky Tomův nejlepší kamarád Jirka.

„Trochu jsem zaspal…“ přiznal Tomáš, vklouzl do svých kopaček, se všemi se pozdravil azavelel: „Jdeme hrát!“

Na hřišti se jich sešlo celkem šest: Jirka, spolužák Marek, Vašek zjejich fotbalového družstva, Tomáš, adokonce přišel iMichal, se kterým se Tom během svých prvních měsíců vnové škole dost škorpil. Michal mu prováděl jen samé naschvály aTomáš si je zažádnou cenu nechtěl nechat líbit. Během turnaje na konci školního roku se ale usmířili, aikdyž znich nejsou zrovna nejlepší kámoši, nejsou ani nepřátelé. Šestým aposledním hráčem byl odva roky starší Oliver, kterého Tom znal od vidění ze školy.

Kluci se rozdělili na dva týmy po třech stím, že se pak mezi sebou prostřídají. Tomáš včera přemlouval Julču, ať přijde taky, ale nechtěla být na hřišti jediná holka. Pak ještě nezapomněla dodat, že samozřejmě hraje fotbal líp než celý klučičí tým dohromady.

Hra se dala do pohybu. Kluci se rozlétli po hřišti jako rakety, které doteď netrpělivě čekaly na ohlášení startu. Oliver aVašek se chopili pozice brankářů, Tomáš hrál vtýmu sMarkem aJirka sMichalem. Vnoci vydatně pršelo, atak dnes byla tráva nasáklá akluzká. Malí fotbalisté jezdili po hřišti jako po chlebu smáslem auž během prvních pár minut měli bahno ive vlasech. To jim ale vůbec nevadilo! Kličkovali mezi sebou, nahrávali si aze všech sil se snažili probojovat kbrance soupeře. Tomovi se to podařilo jako prvnímu! Proti prudké apřesně mířené střele do pravého horního rohu neměl Vašek šanci. Sice se vprvní chvíli zatvářil kysele, že míč nevychytal, ale zároveň na svého kamaráda uznale hvízdl. Hra se znovu rozproudila aza pár minut bylo vyrovnáno na 1:1. Jirka po chvíli zvedl ruku na znamení stopnutí hry.

„Co je?“ zeptal se Tomáš.

„Ále, potřebuju si protřít oči, přes samou hlínu skoro nevidím,“ řekl Jirka azabořil obličej do trička, které na tom sčistotou nebylo omoc lépe, atak už měl bahno nejen kolem očí, ale ina nose, ve tvářích ana bradě. Kluci se řehnili, že teď vypadá jako stará Majerová.

„Haha,“ odpověděl naoko uraženě Jirka avrátil se zpátky na trávník. Mimoděk si jmenovanou představil atrochu se otřepal. Paní Majerová byla postarší bláznivá dáma, kterou často potkával vsamoobsluze, kam si chodíval ráno před začátkem školy kupovat loupáčky. Připomínala mu klauna znějakého strašidelného filmu. Sytě červená rtěnka jí sahala od pusy až knosu avýrazné rudé tváře by jí záviděla iMarfuška zMrazíka. Máma Jirku vždycky kárala, ať se té paní nesměje, že je to neslušné. STomášem se snažili, ale občas se museli alespoň nenápadně uchechtnout do rukávu od trička.

Fotbalový mač pokračoval ana hřišti panovala dobrá nálada. Pak se ale něco stalo. Michal se rozběhl, prosmýkl se kolem Tomáše achystal se vstřelit branku ve stylu Messiho, když vtom se odkudsi zboku vynořil Marek, sklouzl oběma nohama po zemi aMichala podkopnul. Ten se natáhl jak široký, tak dlouhý, navíc snosem zabořeným do rozmáčeného trávníku. Když vstal, rozhlédl se kolem azapíchl pohled do Marka.

„Ty! Tys mě podrazil! Byl to faul!“ křikl arozběhl se kněmu. Chytil Marka za triko azačal sním cloumat. To si chlapec nenechal líbit azačal od sebe Michala odstrkovat.

„To teda nebyl! Uklouzla mi noha na trávníku!“ hájil se.

„Kecáš, normálně jsi mi podkopl nohy, abych nedal gól, to je přece jasný! Že jo kluci?!“ soptil Michal avrhl pohled po ostatních hráčích.

Ti jen zaraženě krčili rameny abezradně sledovali, jak do sebe oba soupeři žďuchají ahulákají na sebe. Jako první se vzpamatoval Tomáš.

„Nechte toho! Slyšíte? Dost už! Přece se tu nebudete rvát!“ volal na ně, ale kluci jako by měli na uších klapky. Tomáš proto přiběhl těsně knim arozhodl se, že když to nejde slovy, zkusí je rozdělit silou. Začal tahat jednoho od druhého, ale marně. Nakonec dostal žďuchanec ion asvalil se na zem jako pytel brambor.