Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Lenka T. Ficová

HRY PRO ROZVOJ ČTENÍ

Od batolete po školáka

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8727. publikaci

Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Sazba a zlom Jan Šístek
Formát ePub Jan Šístek
Redakce a korektura Andrea Krchová
Obrázky z archivu autorky
Počet stran 136
První vydání, Praha 2023

Vytiskla TISKÁRNA V RÁJI, s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a.s., 2023
Cover Photo © Depositphotos/monkeybusiness

ISBN 978-80-271-6749-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-6748-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-3778-7 (print)

Než se pustím do psaní

Když se řekne „čtení“, vždycky se mi vybaví moje dětství a pýcha nad tím, že čtu knihu Malý Bobeš. Pamatuji si, jak na mne byla pyšná i moje maminka a babička s dědečkem. To byla doba, kdy se v zimě doma dralo peří (ne, skutečně jsem se nenarodila v pravěku, je to vlastně docela nedávno). V kuchyni u stolu seděly „tetičky“ a draly a já jsem jim předčítala. Bylo mi čerstvých šest let.

Dlouho jsem tuto epizodu brala jako naprostou samozřejmost. Teprve praxe mi ukázala, jak výjimečný dar to čtení bylo a je. Nevím, jestli si to uvědomujete, ale spousta „rozvíjejících“ informací k nám přichází právě ve formě textu. Například otázka: „Kdo přečte zadání příkladu?“ nebo pokyn: „Přečtěte si to doma na stránce…“ Čtení je skutečně důležité. Neříkám, že životně důležité, určitě se bez něj dá žít. Otázkou ale je, jakou má takový život kvalitu.

Před pár lety mne prostřednictvím sociální sítě oslovil téměř patnáctiletý chlapec. Sám sebe ohodnotil slovy: „Já neumím číst.“

„Počkej, tohle mi neříkej. Vždyť jsi na konci osmé třídy!“ odpověděla jsem mu.

„No, mám dobrou paměť. Pamatuji si, co říká učitel. Zatím mi to stačí. Ale rád bych studoval těžký obor, tam už s pamětí nevystačím.“

Čtyřka z češtiny, konstatování, že neumí číst, a velký sen. Zaujal mě svým odhodláním. I když jsem se bála, že na změnu už je trochu pozdě a že chlapec poleví ve svém úsilí, pustili jsme se do práce. Chlapcovo čtení odpovídalo výkonu žáka druhé třídy. Navíc jej tak vysilovalo, že informace, které čtením dokázal získat, byly minimální. Nejdřív jsme společně hledali příčinu neúspěchu. Našli jsme ji docela rychle v oblasti zrakového vnímání. Trochu jsme je poupravili a úspěch ve čtení na sebe nenechal dlouho čekat. Chlapec úspěšně absolvoval studium na vysněné střední škole a pokračuje stejně úspěšně studiem vysokoškolským. Proč si ten příběh tak dobře pamatuji? Chlapec dal svoje „nové dobré čtení“ k narozeninám mamince.

Jako bych vás slyšela. Říkáte si, že je to hloupost, že takhle rychle dyslexie nezmizí. Vždycky stojí za to aspoň to zkusit. „Pravá“ dyslexie je samozřejmě úporný problém. A když takhle „zastydne“, je to problém přímo svízelný. Ale je lepší aspoň trochu stav vylepšit než sedět se založenýma rukama a naříkat.

Důležité je umět zamířit na příčinu – všímat si dítěte, rozpitvat jeho chování a výkon na kousíčky a opravit vadné součástky. Neklouzat jenom po tom, co vidíme na první pohled. A také je důležité začít s přípravou na čtení včas. Věřte mi, že v pěti letech už je skoro pozdě a v první třídě už nám téměř „ujíždí vlak“.

Představovat si, že dítě naučím číst čtením je dost podobné situaci, kdy očekávám, že člověku bez nohou daruji taneční střevíce a on bezchybně zatančí valčík. Zdá se vám to jako drsné přirovnání? Pojďme si to rozebrat. Člověk bez nohou nemá nohy. Nemá tedy základní předpoklad pro tanec. Pokud zatouží skutečně plnohodnotně tančit valčík, musí nejprve získat to, co pro tanec nezbytně potřebuje, tedy nohy – se svým protetikem zapracují na protézách. Pak se musí naučit s těmi protézami hýbat. Nejdříve chůzí s oporou, pak bez opory. A teprve teď nastává čas na taneční boty a valčík. Zrovna tak je to se čtením. Nejdříve si musí dítě osvojit některé dovednosti, které pro čtení bezpodmínečně potřebuje. Teprve potom může za použití vhodných metod čtení nacvičovat.

Pak teprve se dostaví i to úžasné a nezaměnitelné získávání informací čtením a skvělý pocit „já to dokážu“. A ruku v ruce s ním i láska ke čtení.

Zatímco se tu probírám vzpomínkami, plyne čas. Tak jím neplýtvejme a pojďme se ponořit do čtení o čtení a o všem, co s ním souvisí. Mimochodem, víte, kdy je ta pravá chvíle na to, abychom začali vychovávat čtenáře? Že nevíte? Nic se neděje. Na konci knihy to už vědět budete.

Co je čtenářská gramotnost?

Často se mezi čtení ačtenářskou gramotnost pokládá rovnítko. Jenomže tak to není. Jenom číst nestačí. Obvykle zní definice čtenářské gramotnosti nějak takhle:

Čtenářská gramotnost je porozumění psanému textu, používání psaného textu apřemýšlení oněm za účelem dosažení cílů jedince, rozvoje jeho vědomostí apotenciálu aza účelem aktivní účasti ve společnosti.

Hezké. Ale co to znamená? Co ztoho plyne pro mne, tedy pro průvodce dítěte světem písmen ačtení?

Pojďme se na to podívat postupně avytvořme si přehled dovedností, které se do toho poměrně velkého balíku snázvem „čtenářská gramotnost“ skryly.

Tento pes kouše

Úplně nejlépe si pamatujeme to, co si sami odvodíme. Tak vzhůru do odvozování.

A bude to odvozování docela dlouhé, protože ani proces opravdového čtení, ze kterého skutečně něco máme, není krátký ani jednoduchý. Teď si asi řeknete, co je na tom tak složitého, vždyť stačí mít nějaký text ke čtení a dobře vidět. Přátelé, to je pro opravdové čtení proklatě málo. Však sami uvidíte.

Příběh první– Divné znaky

Představte si, že se usouseda Dvořáka na brance objeví jednoho dne takováto cedulka:

Obr. 1: Cedulka upana Dvořáka č. 1

Co je na ní napsané? Že nevíte? Že ty znaky neznáte? Že jsou to jenom jakési abstraktní symboly? Tak to vás teď asi hodně zmatu. Písmena nám tolik blízké české abecedy jsou také pouze jakési abstraktní symboly. Ale my jsme si je osvojili aumíme je přečíst. Ityto abstraktní znaky mají svůj význam adají se přečíst. Ale my je přečíst neumíme.

Takže tahle cedulka visí na plotě souseda Dvořáka. Otevřeme branku avstoupíme na jeho dvorek. Vté chvíli se na nás vrhne sousedův pes akousne nás do nohy. Začneme křičet, plakat, volat souseda. Soused přiběhne astrašně se diví:

„Proč jste nezazvonil(a) na zvonek ubranky? Proč jste vstupoval(a) na dvorek? Copak vy neumíte číst? Vždyť je to na brance na té cedulce jasně napsané!“

Ale co je tam napsané? My to přece nevíme! My tyhle znaky přece přečíst neumíme.

Amáme tu první položku čtenářské gramotnosti:

Být čtenářsky gramotný znamená, že

• člověk umí dekódovat grafické znaky jazyka.

Stačí nám to? Opravdu?

Podle mne je to málo.

Příběh druhý– Divný nápis

Vraťme se knašemu příkladu. Představte si, že na plotě souseda Dvořáka visí cedulka snápisem:

Obr. 2: Cedulka upana Dvořáka č. 2

Přijdeme kbrance apřečteme si nápis. Tyhle znaky přečíst umíme. Přečteme si text na cedulce avkročíme na dvorek. Aje to tu zase! Přiběhne Dvořákův pes azakousne se nám do lýtka. My začneme křičet ahned po tom psovi přiběhne soused Dvořák ataké bude křičet, akorát rozčileně:

„Vy jeden/jedna troubo! Vy neumíte číst?“

„No to teda umím! Vždyť jsem si to přečetl(a)! Klidně vám to zopakuji, sousede! Na té ceduli je napsáno: „TÄMÄ KOIRA PUREE.“

„Tak proč jste sem lezl(a)?“

„Protože nevím, co to znamená.“

Co je tedy čtenářská gramotnost?

Čtenářská gramotnost je, když:

• člověk umí dekódovat grafické znaky jazyka a

• ví, co čte (ve smyslu rozumí čtenému).

Stačí to? Podle mne pořád nestačí.

Příběh třetí– Vždyť jsem to přečetl(a)

Už je nám jasné, že pokud chceme hovořit očtenářské gramotnosti, musíme umět číst amusíme rozumět tomu, co čteme. Zpět knaší cedulce na brance souseda Dvořáka.

Obr. 3: Cedulka upana Dvořáka č. 3

Á! Tak takhle to je! Tento pes kouše! Přečetli jsme to avíme, co jsme četli. Je to opsovi aokousání.

Ašup za branku!

Ajajaj! Je to tu zase! Pes přiběhl rychlostí blesku, zakousl se nám do nohy, my pláčeme akřičíme, soused Dvořák běží anadává.

„Člověče bláznivý! Co sem lezete! Vy neumíte číst?“

„Jasně, že umím! Však jsem si přečetl(a) cedulku na vaší brance, sousede!“

„Tak proč jste nezazvonil(a) anepočkal(a) za brankou?“

„Protože… No, přece protože…“

Protože jsme si sice cedulku přečetli, ale nepochopili jsme její význam. Nedokázali jsme si ztextu nacedulce vzít informaci. Kdybychom to uměli, určitě bychom za brankou počkali.

Tak znovu. Co je to ta čtenářská gramotnost?

Čtenářská gramotnost je, když:

• člověk umí dekódovat grafické znaky jazyka,

• ví, co čte, a

• umí zčetby samostatně získat potřebnou informaci.

Ato by mohlo stačit, že ano. Nebo ne?

Příběh čtvrtý– Zařídím se podle toho

Opět pojďme na návštěvu ke Dvořákům. Na jejich brance visí cedulka snápisem.

Obr. 4: Cedulka upana Dvořáka č. 4

Helemese! Cedulka! Aco to tu je napsáno? Tento pes kouše. Tak? Tento pes kouše? Ale to je nebezpečné! To bolí! Tam nemohu sám/sama vstoupit!

Cink– cink! Zazvoníme na zvonek ubranky.

„Dobrý den, sousede/sousedko!“

„Dobrý den, pane Dvořáku! To je skvělé, že upozorňujete lidi cedulkou, že váš pes kouše!“

„To jste hodný/hodná, že jste zazvonil(a) anešel/nešla rovnou na dvorek!“

Vidíte? Pracovali jsme spřečtenou informací avšichni jsme spokojení– vy, pan Dvořák anakonec asi iten pes.

Rozšiřme tedy náš výčet dovedností, které patří ke čtenářské gramotnosti.

Čtenářská gramotnost je, když:

• člověk umí dekódovat grafické znaky jazyka,

• ví, co čte,

• umí zčetby samostatně získat potřebnou informaci a

• umí vyčtenou informaci zužitkovat.

Příběh pátý– Všetečkovi mají psa

Přečetli jsme si cedulku souseda Dvořáka auž víme, že jeho pes kouše. Proto zvoníme ubranky, když jdeme ksousedům Dvořákům. Zužitkováváme informaci na cedulce pana Dvořáka.

Jenomže co čert nechtěl… Teď musíme jít kvůli něčemu kdruhému sousedovi, panu Všetečkovi. Přijdeme kbrance souseda Všetečky. Přes branku vidíme, jak se na dvoře souseda Všetečky prochází jeho pes. Naše paměť nám připomene cedulku svarováním na brance souseda Dvořáka. Ale tohle přece není pes souseda Dvořáka! To je pes souseda Všetečky! Pes souseda Dvořáka kouše, ale pes souseda Všetečky určitě nekouše.

Klika cvakne, branka letí… Pomoc! Je to tu zase! Pes souseda Všetečky přiběhl rychlostí dělové koule azakousl se nám do nohy, my pláčeme akřičíme, soused Všetečka běží akřičí:

„Vy jste neviděl(a) toho psa?“

„Viděl(a).“

„Ato jste nemohl(a) zazvonit apočkat ubranky?“

„Proč?“

„Protože vás mohl pes pokousat. Ataky že vás pokousal.“

„To je divné. Kouše přece jenom pes souseda Dvořáka.“

Příběh šestý– Aznovu ke Dvořákům

Příběh sedmý– Ferda jde ke Dvořákům

Příběh osmý– Může kousnout každý pes?

Za domácí úkol si přečtěte

Jarda se trápí se čtením

Ferda čte levou zadní

Eva to má vmalíčku

Pepova písemka

Opisuje Jana?

Je to drzý chlapec!

Tondo, co jsi otom četl?

Co stojí za čtením

Umět číst

Vědět, co čteme

Umět z četby získat potřebnou informaci

Umět vyčtenou informaci zužitkovat

Umět vyčtenou informaci zobecnit

Umět vyčtenou informaci využít

Umět vyčtenou informaci předat

Umět vyhledávat literaturu podle svých zájmů a potřeb

Láska ke čtení