Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

JIŘÍ UHLÍŘ

THONET 1939–1945
Ohýbaný nábytek za 2. světové války

Vydala GRADA Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz
www.grada.cz
tel.: 234 264 401
jako svou 8721. publikaci

Odpovědná redaktorka Eva Škrabalová
Grafická úprava a sazba Martin Dubský
Jazyková korektura Pavlína Zelníčková
Fotografie na obálce Jiří Uhlíř
Počet stran 120
První vydání, Praha 2022
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

© GRADA Publishing, a.s., 2022
Cover Design © GRADA Publishing, a.s., 2022

Vydání knihy podpořilo město Koryčany

ISBN 978-80-271-6737-1(ePub)
ISBN 978-80-271-6736-4(pdf)
ISBN 978-80-271-3859-3 (print)

PODĚKOVÁNÍ

V první řadě patří dík panu Ing. Radmilu Tomčíkovi, bývalému pracovníkovi topmanagementu podniku TON a. s. Na půdě jednoho továrního objektu našel několik tisíc zaprášených kartotéčních lístků, které musely nejdříve projít roztříděním a digitálním zpracováním a až poté mohly být zařazeny do této knihy. Ohýbanému nábytku bylo věnováno několik knih, postupem doby však docházelo k „časovému paradoxu“ – čím mladší doba, tím méně archiválií a jiných podkladů. Období druhé světové války nebylo pro absolutní nedostatek dokumentů doposud zpracováno vůbec. O to větší je zásluha pana Radmila Tomčíka. Dnes učí na Střední škole nábytkářské a obchodní v Bystřici pod Hostýnem.

Druzí na řadě jsou dva. První je paní Ing. Eva Škrabalová z nakladatelství Grada. Ano, je to její zaměstnání a je za ně placená, tak jaképak díky? Lze se obávat, že je to trochu jinak. Zaměstnání lze vykonávat různě a paní Škrabalová ho vykonává s extrémní vstřícností. Alespoň tak to vidí autor této knížky. Druhým je grafik pan Martin Dubský, zpracovatel nejen této, ale i dvou předešlých knih o ohýbaném nábytku. Někdy je nucen si dlouho „pohrát“ se snímkem, který autor textu sice také hodnotí jako ne zrovna zdařilý, ale má pro knihu nemalý význam. Nakonec je z onoho „netisknutelného“ obrázku skvost celé knížky. Vřelý dík.

O peníze jde vždy až v první řadě. Tento bonmot je bohužel pravdivý. Vydání knihy chce peníze, tím spíše, že jistě nepůjde o bestseller ve statisícovém nákladu. Starostka Koryčan paní Ing. Hana Jamborová vyhrála poslední volby v Koryčanech a obhájila svoje postavení v čele města. Svým vlivem také podstatně přispěla k nemalé dotaci na tuto knihu. Proto jí patří gratulace za volby a poděkování za peníze.

Dlouho se v Koryčanech pro památku na Michaela Thoneta nic nedělo. Situace se však trošku mění k lepšímu. I když to pro vydání této knížky nemá přímou souvislost, dovolte uvést několik jmen. Paní starostka Hana Jamborová, pan Ing. arch. Karel Menšík starší z Brna, dvě kulturní pracovnice z Koryčan – paní Bc. Ilona Vybíralová a Hana Hromková a tři studentky architektury z Brna, to jsou ti, kteří podnikají konkrétní kroky k vyhlášení památkové péče na Thonetovu koryčanskou vilu. Děkujeme jim a držíme všechny palce.

Jiří Uhlíř

POLITICKÁ SITUACE PŘED VÁLKOU VŠEOBECNĚ

Přípravy k druhé světové válce trvaly poměrně dlouho. V politickém slangu se pro tuto situaci používá slovo eskalace. Tím hlavním, kdo všechny námitky k Versailleské smlouvě soustřeďoval a v konečné fázi extremizoval, byl roku 1933 jmenovaný kancléř Adolf Hitler. 12. března 1938 zabral a k Německu připojil Rakousko a pojmenoval je Ostmark. Téměř přesně o rok později, 15. března 1939, se totéž stalo s Československem. Nakonec si troufl i na západ a obsadil Alsasko-Lotrinsko. Rozdíly byly pouze drobné – vítání německé armády bylo nadšené jen v pohraničních oblastech a v místech německé (byť dosti silné) menšiny. Zbytek Československa dostal nový název Protektorát Čechy a Morava. Slovensko se osamostatnilo a pátou zemi bývalého Československa, Podkarpatskou Rus, pozřelo Maďarsko, kterému připadl ještě kousek jižního pohraničí nového Slovenského státu. Dlužno podotknout, že Slovensko nebylo obsazeno ani Maďarskem, ani Německem, a Slováci si tak po nějakou dobu mohli myslet, že mají nezávislý stát. Německu se podařilo rozpoutat válku čtvrtým přepadem, tentokrát Polska 1. září 1939.

Tato extrémně stručná zmínka je zde uvedena proto, že se bezprostředně dotýká i situace v nábytkovém průmyslu obecně a průmyslu nábytku z ohýbaného dřeva speciálně. Jako všechny průmyslové obory postavené výhradně na mírové výrobě se i náš obor dostal do nemálo složitých poměrů. Nicméně se tato kniha bude zaobírat právě tímto smutným obdobím. Autor však slibuje, že se o válce bude zmiňovat jen v případech, kdy to bude nezbytné při popisu činnosti firmy.

Jen ještě malé vysvětlení. Podtitul knihy sice zní Ohýbaný nábytek za druhé světové války, ale ona ta válka nebyla osamoceným výplodem několika militaristů. K jejímu začátku, stejně jako k jejímu konci, se muselo nějak dojít. Proto budou v knize popsána i období zejména před válkou a závěr knihy bude tvořit poválečná situace v Československu, Rakousku a Německu. Situaci v Rakousku a Německu po druhé světové válce popíše nadmíru povolaný Ing. Heimo Keindl, dlouholetý a poslední prokurista podniku Gebrüder Thonet Vienna.

SITUACE PŘED DRUHOU SVĚTOVOU VÁLKOU
VPRŮMYSLU OHÝBANÉHO NÁBYTKU SPECIÁLNĚ

Dá se říci, že zachráncem tohoto nábytkářského oboru byl Leopold Pilzer. Původně haličský podnikatel smimořádným organizačním talentem dokázal po první světové válce pozvednout vrozkladu se nacházející továrny nejen na severovýchodní Moravě, ale ve všech zemích bývalého Rakouska-Uherska, pokud nesly název Thonet, Kohn nebo Kohn-Mundus. Ktěmto firmám přikoupil další, které na první pohled neměly sohýbaným nábytkem nic společného (banku, stavební firmu aj.), avše sjednotil do nové firmy THONET-MUNDUS sústředím ve Švýcarsku. Ostatní, menší firmy vbývalém Československu (Fischel, Bernkop aj.) stály mimo Pilzerův (ináš, tentokrát) zájem. Moderními formami řízený podnik brzy dosáhl předválečných výkonů aakcionáři si na výši dividend rozhodně nemohli stěžovat. Ke konci tohoto meziválečného období, když už Leopold Pilzer nabýval jistoty, že jeho židovský původ by mu vnacistickém režimu nepřinesl nic dobrého, se zachoval vůči Thonetově rodině mimořádně solidně. SThonetovou rodinou se finančně vyrovnal ateprve potom se sEvropou rozloučil. Thonetovým potomkům se tak dostalo firem, které byly před fúzí jejich majetkem. Na tomto místě musíme upozornit na jednu zásadní záležitost. Autor ve svých pracích často naříkal nad nedostatkem archivních materiálů. Jistě, ohýbaný nábytek byl už ze začátku přehlížen jako levný artikl ak jako takovému bylo ize strany historiků průmyslu někdy přistupováno. Zohledníme-li skutečnost, že se tento nábytek stejnou technologií av tomtéž designu stále vyráběl a– byť vsilně omezeném sortimentu vBystřici pod Hostýnem, vPolsku ve městě Radomsk av Německu ve Frankenbergu – dodnes vyrábí, nelze se odtažitosti historiků průmyslu ani moc divit astejně tak není divu, že se obsah firemních archivů poněkud ztenčil. Dvě války vykonaly své. Dá se dokonce dojít kurčitému zobecnění, že čím mladší období vpráci firmy THONET, tím horší je situace varchivních materiálech. Na firmu rodiny Kohnů jsme nezapomněli; po té dokonce žádný archiv nezůstal.1 Vtéto knížce budou tedy nářky nad nedostatkem archiválií ještě častější než vpředcházejících publikacích. Zbývá vysvětlit, očem tato kniha bude pojednávat. Bude to činnost firmy Thonet až do konce druhé světové války. Vzkříšení firmy hned vroce 1945 vRakousku av Německu popíše bývalý prokurista vídeňské firmy THONET pan Ing. Heimo Keindl. Vydržel na svém místě až do poněkud nepříjemného konce firmy.

001Kartotéční lístek. Nejdříve výhradně vněmčině, později iv češtině. Značné množství předtištěných kolonek dovoluje představit si idetailněji způsob výroby. Část lístku vpravo dole je vyhrazena seznamu součástek, které byly už dříve na některém modelu použity. Upínače azejména ohýbací šablony byly velice drahé, aproto se archivovaly, aby mohly být později eventuálně použity

Pokud to omezený počet archiválií dovolí, bude obsahem knihy znovu počínající mírová produkce konkrétních modelů nábytku ajiných výrobků. Budou to nábytkové modely, které se vThonetových továrnách za války vyráběly, lhostejno, kdy byly navrženy, zkonstruovány azařazeny do výroby. Jako téměř jediný pramen letopočtů je kdispozici firemní kartotéka, kterou nalezl na půdě bystřické továrny Ing. Radmil Tomčík. Kartotéku bylo nutno pracně projít, aby bylo nalezeno mnoho zajímavých údajů, mimo jiné idata uvedení do provozu některých modelů.

Že to není na každém lístku, je sice škoda, vyrovná to však absolutní spolehlivost, protože jde ofiremní údaje. Proč to není na každé kartě, nikdo neví. Obrovskou škodou bylo zavedení nových karet. Kartotéka tedy obsahuje dva druhy karet. Starší jsou poněkud větší (A5) anejsou to karty jako takové, ale listy papíru snatištěnými kolonkami, znichž jedna je vyhrazena právě pro datum uvedení do výroby. Starší karty ovelikosti A5 mají předtisk vněmčině, mladší A5 včeštině, jinak se od sebe neliší. Jako obvykle – není známo, kdy ke změně došlo.

Ikdybychom zkoumali karty podle katalogových čísel nebo podle dat uvedení do provozu, nedostali bychom se nikam. Vprocesu zhotovování kartotéčního lístku bylo ve hře tolik podkladů, jejichž tehdejší důležitost nelze dnes sdobrým svědomím stanovit. Dostali bychom se do nějakého dosti širokého, atedy ne zcela přesného časového období. Současně nelze dost dobře najít důvod tohoto počínání zejména sohledem na to, že národnostní záležitosti tehdy hrály totálně nevýznamnou roli. Ten nejmladší druh je poněkud menší apapír se kvalitou blíží kartonu. Menší plocha by sváděla ktomu, že šlo oúsporu místa, ale těch údajů je tam natolik málo, že nějaké šetření místem ani zdaleka nebylo nezbytné. Datum uvedení do výroby by se tam pohodlně vešlo. Přesto bude laskavý čtenář utěchto výrobků častěji než jinde číst slůvka asi, možná apravděpodobně.

Další dokumenty vztahující se kobdobí druhé světové války jsou dosti vzácné, jen málokdy mají nějakou návaznost na jiný dokument, aizolovaná informace tak může mít iněkolik významů. Potom následuje použití badatelova osobního úsudku, čímž věrohodnost dotyčné informace klesá. Vtextu bude na tuto eventualitu vždy upozorněno.