Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Rudolf Bok

Zákulisí filmu očima kaskadéra

techniky, triky, příběhy

Vydala Grada Publishing, a. s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401

jako svou 8630. publikaci

Odpovědná redaktorka Lucie Peláková

Grafická úprava a sazba Jakub Náprstek

Ilustrace Jan Syka

Fotografie na obálce Depositphotos/maxcam, Tomáš Třeštík, archiv autora

Počet stran 144

První vydání, Praha 2022

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a. s., 2022

Cover & Layout Design © Jakub Náprstek, 2022

Cover Photo © Depositphotos/maxcam; archiv autora

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-6615-2 (ePub)

ISBN 978-80-271-6614-5 (pdf)

ISBN 978-80-271-3208-9 (print)

↑ Americký gangster z 30. let Jarda Tomsa nekompromisně likviduje dávkou z dobového samopalu Láďu Lahodu. Hanka Dvorská si chodí v pohodě po rukou na střeše a Zdeněk Srstka si v popředí cvičí s činkami. A já na svém věrném oři Yamaha Dragstar pokuřuji v klidu doutníček (foto: Petr Hrubeš)

Předmluva

Rád bych se s vámi v této knize podělil o zážitky, které jsem prožil nejen v zákulisí při natáčení filmů během své třicetileté kaskadérské kariéry (kaskadérství jsem se věnoval v letech 1988–2018). Současně vám nabízím, že poodhalím zajímavé podrobnosti z kaskadérských scén, které divák buď nevnímá nebo vnímat nemůže, jelikož nejsou z hotového filmového díla patrné.

Někteří kaskadéři snili o svém povolání odmala, jiní se k této práci dostali náhodou (ačkoliv se říká, že náhody neexistují) a poslední skupina měla v rodině nebo v blízkém okolí kaskadéra a rozhodla se pokračovat v jeho odkazu. Přiznávám, že patřím do té poslední skupiny a na první trénink kaskadérů (tehdy jediné kaskadérské skupiny v Československu) pod vedením Jaroslava Tomsy jsem se dostal díky mému otčímovi Jirkovi Heřmanskému. Ten jednou přišel z hospody a povídá: „Rudo, nechceš dělat kaskadéra? Teď jsem mluvil s jedním bývalým kaskadérem, který mi dal telefonní číslo na šéfa kaskadérů Jaroslava Tomsu.“ Po krátkém zamyšlení nad touto prací jsem Jardovi Tomsovi zavolal. Na první trénink mě Jarda pozval do tělocvičny sportovní školy v ulici Nad Štolou v Praze. Na podzim roku 1988 jsem vešel dovnitř a uviděl skupinu kaskadérů v plném tréninku pod vedením Zdeňka Srstky. Sundávám si mikinu, aby všichni viděli mé vypracované tělo, když se náhle ozval Zdeňkův hromový hlas: „Hele, ty vole, voblíkni se, nebo nastydneš!“ Byl to jasný vzkaz, že tam nikdo není zvědavý na exhibicionisty, ale na předvedené výkony. V pikosekundě jsem se opět oblékl a dal se do tréninku. Po skončení prvního tréninku mi bylo doporučeno, abych začal chodit na box, který jsem do té doby viděl jen v televizi. S průpravou boxu mi pomáhal zkušený kaskadér Jindra Sejk, jenž býval boxerem evropské úrovně, později mě učila dnes již legenda boxu – Rosťa Osička. Teprve poté jsem byl přijat do skupiny kaskadérů, kde nás boxersko-filmovému umění[1] učil Jarda Tomsa, a mohl jsem se zapojit i do natáčení filmů.

Můj reálný život je dodnes propojen s kaskadérstvím a akčními filmy. Tyto tři roviny se mi neustále prolínají a zapadají do sebe. Musím si občas dávat pozor, abych si nepopletl reálný život s filmem, neboť v mnoha životních situacích, ve kterých jsem se ocitl, by to bylo snadné:

→Ve filmu Triple X jsem hrál strážníka městské policie a poté jsem byl tři roky u říční jednotky městské policie.

→Ve Zdivočelé zemi jsem coby vězeňská stráž zavíral do cely Martina Dejdara, ve filmu Bumerang zase Jiřího Schmitzera, a poté jsem byl zaměstnán pět let ve Vězeňské službě ČR jako eskorta vězňů a justiční stráž.

→V mnoha filmech jsem hrál vojáky (Stalingrad, Mladý Indiana Jones) a posléze jsem se stal členem profesionální armády, konkrétně 4. brigády rychlého nasazení v Žatci u minometné čety.

→Figuroval jsem v různých filmech a seriálech jako policista (např. Kriminálka Anděl) a byl jsem policistou u ochranné služby v uniformě, kde mi velela policejní legenda, generálmajor Jiří Komorous.

→A v neposlední řadě jsem hrál kriminalistu – v seriálech Letiště a Ulice – a poté jsem se stal profesionálním kriminalistou, komisařem-vyšetřovatelem a operativcem.

No není to náhoda? Také jsem bydlel u stanice tramvaje, která se jmenovala „Strážní“ a můj dům se nacházel v ulici „Na Hlídce“. To si tak život nebo osud zahrává i s názvy ulic a stanic tramvají…

↑ S Tondou Šímou (vlevo) v armádě ČR ve 4. brigádě rychlého nasazení – dělostřelecký výcvik Vyškov, kde byla na základním výcviku i Bára Špotáková (foto: archiv Rudolf Bok)

V každé ozbrojené složce jsem zažil něco zajímavého, poučného i veselého s tím, že se mi do denní praxe neustále míchaly akční filmy. U městské policie jsem podvědomě prováděl kaskadérské kousky – třeba když jsem při kotvení lodi nedal zpětný chod, aby zůstala nehnutě stát, ale místo toho jsem z ní za jízdy vyskočil a poté se ji snažil zastavit. Nebo když jsem na poslední chvíli uhnul před jezem, který se nedal sjet, případně když jsem se na poslední chvíli vyhýbal největšímu kolesovému parníku Vyšehrad, který proti mně vyrazil z plavební komory. Při jedné policejní akci, kdy výrostci házeli kamení z mostu na lodě, jsem v rámci urychlení zásahu (od které nás zdržovalo vypouštění vody z plavební komory) vyšplhal z plavební komory po kolmé zdi a běžel jsem na místo činu. Už byli pryč, darebáci, ale velitelé kroutili hlavami, postup se jim zjevně nelíbil, jelikož byl silně nestandardní. Někdo si může myslet, že práce na lodi je romantická, ale většinou to tak nebylo. V létě bylo vedro a během dvanáctihodinové služby jsme tahali z vody uhynulé labutě a kachny, zachraňovali plácající se lidi ve Vltavě, kontrolovali na březích bezdomovce, aby nerozdělávali oheň, spolupracovali s porybnými, honili pytláky atd. Ovšem v podvečer, když jsme ukotvili loď naproti osvětlenému Vyšehradu, to byla nádherná romantická atmosféra, kterou jsem si náležitě vychutnával.

[1] Boxersko-filmové umění je provádění klasického boxu tak, abychom se při natáčení nezranili. Při klasickém boxu rozdáváte a přijímáte údery naplno, ale při filmovém boxu byste se neměli protivníka téměř ani dotknout s výjimkou břicha, kde je vítán lehký kontakt, aby akční scéna vypadala věrohodněji.

ÚVOD

Kaskadérem byl dříve označován cirkusový artista, jenž předváděl opakující se kaskády cviků, skoků či riskantní salta, tedy pro běžného smrtelníka něco neproveditelného, nepředstavitelného a úžasného zároveň. S rozvojem tuzemské i zahraniční filmové produkce, ve které přibylo mnoho nebezpečných či komplikovaných scén, vzrostlo riziko lehkých či vážnějších zranění herců. Bylo nutné na tuto situaci reagovat. Začali tedy být nasazováni kaskadéři, kteří se s těmito nebezpečnými situacemi setkávali téměř každý den. Nahrazovali hlavní představitele hlavně při rvačkách, skocích, pádech a dalších nebezpečných akcích. Málokterý producent by nechal hlavního hrdinu provozovat kaskadérské kousky, jelikož by si při případném zranění herce musel vzít celý filmový štáb nucenou dovolenou a čekat, až se hrdina uzdraví. Každý filmový štáb tedy začal při natáčení využívat skupinu kaskadérů, kteří tyto nebezpečné scénky mohli provádět i několikrát za sebou, aniž by došlo k vážnému zranění.

V dnešní době jsou kaskadéři dle představ většiny ti neohrožení muži ve filmech, kteří proskakují sklem, skáčou z obrovských výšek, hoří, perou se, visí na vrtulnících, vybuchují nebo se nechávají přejet tankem či jinou technikou. Záběr kaskadérů bývá ale ještě mnohem širší: práce se šelmami a jinými zvířaty, řízení osobních a nákladních aut, vlaků, letadel či ovládání jiné techniky společně s akcemi speciálně přizpůsobenými na míru toho či onoho filmu.

Abych nevytvořil dojem, že tuto profesi zastávají pouze muži, rád bych se zde zmínil o mediálně proslulé Hance Dvorské, jež zlomila ego nejednomu z kaskadérů, kteří se domnívali, že mají lepší fyzickou kondici než ona. Ač je Hanka nejstarší kaskadérkou na světě (61 let), v přímé konfrontaci s ní selhávají téměř všichni namakaní mladíci. S Hankou mohou držet krok jen aktivní vrcholoví sportovci, kteří vykonávají fyzicky náročný druh sportu. Hanka je něco jako ženský Jarda Jágr, a kdo ji nezná, ať si ji vyhledá na internetu, aby si přečetl, kolik tisíc seskoků z letadla provedla, kolik titulů železných mužů nasbírala a v kolika filmech hrála.

Na závěr úvodu si dovolím malé upozornění: tato knížka není návodem, jak se zmrzačit či sprovodit z tohoto světa. Měla by posloužit pohybově nadaným jedincům, kteří se o kaskadérství zajímají a chtějí vědět nebo si i vyzkoušet, jakým trikem či dovedností se provádí různé kaskadérské kousky (proto v ní popisuji určité typy kaskadérských akcí, jež jsem sám viděl či osobně prováděl). Kniha je také určena všem nadšencům, fandům a zvědavcům toužícím vědět, jak provádět kaskadérskou práci tak, aby vypadala věrohodně. Pravdou je, že doopravdy se minimálně něco udělat musí, jelikož vše nejde jen tak naaranžovat. Za celou dobu své kariéry jsem poznal spousty dobrých kaskadérů, ale jen málo kaskadérů výjimečných. Největší a dnes již legendární osobnosti, které zakládaly kaskadérskou skupinu (v současnosti známou pod názvem Filmka), již nejsou mezi námi – nejznámější Jaroslav Tomsa, Zdeněk Srstka a Ota Rademachr. A bohužel se trochu pozapomnělo i na jejich vrstevníky – Franta Capl, bratři Engelové, bratři Klenotové, Jindra Sejk, bratři Jáklové... V čem byli tito kaskadéři výjimeční? Uměli většinou několik sportů na reprezentační úrovni, měli posunutý práh bolesti a všichni měli žalostné podmínky k výkonu svého povolání. Také se navzájem respektovali a mohli se v kaskadérských akcích (i mimo ně) jeden na druhého spolehnout, i když se občas našel jedinec, jenž vybočoval z řady. Samozřejmě, že pár osobností mělo chuť dokázat ostatním, že jsou lepší v tom či onom, a tento syndrom přetrvává až do dnešních dnů. Opravdový mistr ale nemusí nikomu nic a je schopen na place vždy předvést precizní výkon hoden obdivu.

Ale věnujme se nyní kaskadérskému umění… Začneme tím, jak by měl kaskadér či kaskadérka vypadat, co by měli umět a jakými vlastnostmi by měli disponovat.

OSOBNOST KASKADÉRA

Fyzické dispozice

Každý potenciální kaskadér by měl disponovat výbornou pohybovou koordinací afyzickou kondicí. Také musí být schopen přehlížet menší zranění, okterých se obvykle vůbec nemluví. Když už je zranění větší, jako jsou třeba naraženiny apohmožděniny všeho druhu, přehlížet se nedá, jelikož zasahuje do práce kaskadéra narušením jeho pohybové koordinace. Kaskadéři mají často tendenci svá zranění před filmovým štábem tajit, jelikož se stydí za to, že se jim přihodila nějaká ta nehoda, aochotně jdou is bolestivým zraněním na další zkoušku.

Adept na kaskadéra nemusí nutně vypadat jako kulturista, jelikož kulturistům svaly většinou vpohybu spíše překáží. Jsou žádoucí funkční svaly, protože síly je zkrátka kvýkonu tohoto povolání třeba. Kaskadéři svou sílu prezentují různými způsoby, ať už při natáčení filmu, či mimo něj. Ve filmu byl nejznámějším vtipálkem již vzpomínaný Zdeněk Srstka, ale také třeba Karel Engel aPetr Drozda (zvaný Drozďák), kteří své silové kousky někdy dokázali prosadit přímo do scénáře. Zdeněk Srstka měl při jedné scénce zmačkat hliníkový ešus azahodit ho do kouta se slovy: „Já jsem dobrák, ale když mě někdo nasere…“ Rekvizitář, jenž ešus sehnal, byl zvědavý, kde si ho Zdeněk nařízne nebo upraví, aby se mu podařilo ešus pohodlně abez námahy zmuchlat. Kjeho velkému překvapení si bývalý zápasník, boxer avzpěrač nic neupravoval apři scénce prostě vzal úplně nový ešus do svých pracek azmuchlal ho jako kus papíru. Zdeněk chtěl vždycky zvítězit, ať už ve filmu, či mimo něj, ai když měl podle scénáře prohrát, změnil ho avětšinou vyhrál. Chudáci režiséři byli pak rudí vzteky, že pan Srstka zase nerespektoval jejich pokyny. Karel Engel dostal roli vpohádce, kdy na něm vjedné scéně viselo asi pět nebo šest dětí najednou. Uvážíme-li, že jedno dítko vážilo okolo 25 kg, mohl Karel nést hodně přes 100 kg živé váhy. Prezentace Karlovy síly mimo natáčení byla občas kontraproduktivní, například když jednoho dne vstoupil do kostymérny, zařval na pozdrav aobjal svou oblíbenou kostymérku. Nebohé kostymérce praskla tři žebra amusela být hospitalizována vnemocnici. Karel samozřejmě neměl vúmyslu kostymérku zranit, ale sportovci svelkou silou si ji často neuvědomují, atak se může stát, že někomu neúmyslně ublíží. Ato ipřesto (ačasto právě proto), že záměrně nevyužijí celou kapacitu své síly adomnívají se, že sílu použili jen vtak malé míře, že nikomu ublížit nemohla.

ADrozďákovu sílu jsem zažil osobně. Vjednom filmu mě při rvačce zvedl za koženou bundu do výšky akamsi odhodil (ato jsem tehdy vážil 85 kg). Pak ke mně přišel ajeho mohutné pracky dopadly na moje záda. Myslel jsem si, že na mě spadlo něco těžkého, aačkoliv mé tělo leželo na podlaze, celé poposkočilo směrem dopředu. Od kaskadéra snejmenší tělesnou váhou ve skupině, Dima Lipitkovského (jenž vážil něco okolo 60 kg), jsem slyšel příhodu, jak si sním Zdeněk Srstka sPetrem Drozdou házeli při rvačce přes přední kapotu náklaďáku. Připadal si prý jako na Matějské pouti vprodloužené jízdě na centrifuze ajen se modlil, aby jeho tělo nezahodili na nějaký tvrdý povrch, jako je asfalt či beton. Nic příjemného asi… Ikaskadéři se samozřejmě obávají osvé zdraví, aby mohli fungovat vběžném životě, případně pracovat na natáčení dalšího filmu.

Mé osobní kaskadérské zkušenosti

Natáčení vateliéru Lloyda A. Simandla

Psychika kaskadéra

Chování vextrémních podmínkách

Table of Contents

Předmluva

Úvod

Osobnost kaskadéra

Fyzické dispozice

Mé osobní kaskadérské zkušenosti

Psychika kaskadéra

Chování v extrémních podmínkách