Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

ČALOUNĚNÍ

Helena Prokopová

Jiří Liška

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz
www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 9165. publikaci

Fotografie na obálce Jiří Liška ml.
Fotografie v textu Jiří Liška ml., Markéta Říhová
Ilustrace Kateřina Musilová
Instruktážní videa Libor Prokop
Odpovědná redaktorka Alice Zavadilová
Grafická úprava a obálka Martin Dubský
Sazba Martina Mojzesová
Jazyková korektura Pavlína Zelníčková
Počet stran 120
První vydání
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2024
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2024

ISBN 978–80–271–7176–7 (ePub)
ISBN 978–80–271–7175–0 (pdf)
ISBN 978–80–271–3599–8 (print)

1Renovace hovorového křesla z 19. století pro každodenní užívání, provedená žáky Středního odborného učiliště v Lišově – spodní popruhování, přišití tlačných dvoukuželových pružin, hlavní vazba pružin

Úvod

Vážení čtenáři, kniha, kterou právě držíte v ruce, vznikla s cílem přiblížit vám taje rekonstrukcí a renovací čalouněného nábytku klasickou technologií. Díky současným technickým možnostem i spolutvůrcům knihy, které zde nelze opominout, v ní najdete nejen texty, tabulky, technologické postupy, fotografie a nákresy, ale i přístup k videím pomocí QR kódů.

Klasická technologie čalounění je svým vzhledem inspirací pro současný nový světový trend čalouněného nábytku, jenž se objevil v roce 2022. Jedná se o oblé, zpracovatelsky velmi náročné tvarování. Tyto současné oblé tvary funkčních ploch se inspirují devatenáctým stoletím, slohem biedermeier. Ten byl a je vzorem komfortu čalouněného sedacího nábytku díky dokonale vyvázaným tlačným dvoukuželovým pružinám využívaným v klasické technologii čalounění s pružinami. Dynamické sezení na takovém dobře vypracovaném čalounění – pokud se uživatel naučil a umí správně na židli či křesle sedět – působí pozitivně na zdraví uživatele. Správně zhotovený sedák s tlačnými pružinami umožní tělu zachování fyziologického (přirozeného) tvaru páteře. Navíc má dobrý vliv na funkci meziobratlových plotének (disků), které jsou „živy“ z dynamického měnění poloh umožňujícího jejich střídavé zatěžování a odtěžování. Při odtížení se totiž mohou ploténky naplnit tělní tekutinou (tkáňovým mokem) z krycích destiček obratlů. Dynamické sezení má kladný vliv i na svalstvo břicha a zad. A správné držení páteře a pažních pletenců působí pozitivně na kvalitní dýchání, a tím okysličování krve.

Pokud tedy máte starou čalouněnou židli, křeslo, pohovku apod. jako dědictví po předcích, podívejte se, jakým způsobem by bylo možné nábytku vrátit zašlou krásu a funkci. A pokud se o čalounění zajímáte, kniha a k ní příslušná videa vám pomohou doplnit vaše současné znalosti. Klasické čalounění, pokud čalouník dodržuje technologické zásady a používá kvalitní materiály, vydrží bez oprav dlouhodobé běžné užívání a bude vám dlouhá léta poskytovat komfortní sezení.

2Vedlejší vazba pružin

3Překrytí pružin hustou jutou (pérovým plátnem) a přišití juty k závěrným závitům pružin

4Naložení africké trávy pod podsteh ušitý na husté jutě

5Překrytí africké trávy jutou řídkou (tvarovacím plátnem) a označení bodů k prošití

6Prošívání pomocí dvouhrotové jehly

7Po obsednutí, utažení prošívacích stehů a přišití řídké juty k jutě husté následuje naložení čalounické vaty

8Překrytí vaty bílým plátnem (čalounění do „pikýru“)

9Čalounění opěradla spojeného s područkami, přibíjení průmyslových spojovačů (sponek) pneumatickou sponkovací pistolí místo ručního přibíjení hřebíků čalounickým kladívkem

10Renovované křeslo

1Historie čalounění adekorací

Vývoj čalounění nábytku azateplování obytných interiérů kožešinami atextiliemi souvisí svývojem člověka alidského společenství. Předchůdci člověka iprvní lidé si sice po vzoru ptáků od nepaměti splétali svá lůžka avystýlali je rostlinnými aživočišnými materiály, ale za počátek čalounění adekoratérství je možno považovat tyto vynálezy: vynález zpracování vláken na příze, vynález tkalcovského stavu avynález přímé šicí jehly souškem. Vliteratuře se uvádí, že ruční šití je jedna znejstarších lidských technik, ovšem nejprve se jednalo osešívání oděvů zkůží zvířecími šlachami.

Oprvním čalounění lze mluvit až tehdy, kdy obyvatele začal obtěžovat vjeskyni či vchatrči rozházený rostlinný materiál apoletující peří. Aby měli doma čisto, ušili si anaplnili první textilní potahy pytlovitého tvaru, čímž vznikly první „matrace“. Předpokládá se, že to bylo ve 4. tisíciletí před narozením Krista (před začátkem našeho letopočtu). Kšití se používaly kostěné nebo dřevěné jehly. Až v16. století se začaly používat rovné jehly ocelové. Kdy akde vznikla ocelová obloučková jehla pro čalouníky apro lékaře ksešívání operačních ran akdo od koho „opisoval“, nevíme. Učalouníků předpokládáme, že potřeba oblé jehly vznikla tehdy, když se začaly dílce potahových textilií spojovat skrytým (neviditelným, ztraceným) stehem tak, aby šev nebyl vidět. To bylo nejdříve na konci 17. století, možná později. Čalouníci pravděpodobně našli inspiraci usedlářů, kteří používali kovové zahnuté bodlo, vypichovač srozšířenou částí pro posouvání slámy zvnější lícové plochy uvnitř vyráběných sedel achomoutů. VEncyklopedii aneb Racionálním slovníku věd, umění ařemesel (zvané též Encyklopedie Diderot), vydané ve Francii vpolovině 18. století, je nakreslena čalounická jehla připomínající sedlářské bodlo– srovným dříkem amírně zaoblenou špicí.

Ale vraťme se kjednoduchému pytlovitému tvaru čalounění. Ten se používal po dlouhé období od starověku ve starém Egyptě, vŘecku, uEtrusků aŘímanů až do období renesance. (Přehled historických období viz tabulky č.1 a2.) Technologicky se střídalo volné čalounění spevným čalouněním: na kostru křesla nebo lehátka bylo volně položené nebo pevně připevněné čalounění tvaru pytlovitého vaku, který byl potažen bohatě zdobeným textilním nebo koženým potahem adoplněn stejně potaženými polštáři. Zdobení se tvořilo na usních zlacením avytlačováním převážně florálních vzorů, na textiliích umným vyšíváním rostlinných iživočišných motivů zlatými abarevnými hedvábnými nebo vlněnými nitěmi. Vrozích potahů byly našity zlaté střapce, okraje ašvy překrývaly zlaté třásně, kroucené šňůry nebo zdobně tkané prýmky. Zlaté nitě bychom dnes definovali slovem „jádrové“. Zhotovovaly se ztence vyklepaného plátku zlata, kterým bylo obaleno nosné jádro tvořené nejčastěji hedvábím, sekretem ze snovacích žláz housenek bource morušového.

Tabulka 1 Antika

Tabulka 2 Středověk anová doba

Již ve starověku byla křesla od nosné kostry tvarována, dnes bychom řekli ergonomicky, podle tvaru astavby lidského těla apodle účelu použití. Ruku vruce srozvojem šikovnosti rukou, atím irozvojem mozku se jen se základními nástroji anářadím dařilo truhlářům (spomocí dalších řemeslníků– košíkářů, kovářů, malířů, lakýrníků) zhotovovat stabilní, ergonomicky správně tvarované, zdobné konstrukce židlí, křesel alehátek ze dřeva, proutí, kovu ikostí.

Nosný podklad čalounění tvořily systémy zhotovené změkkých materiálů, až vpozdějších obdobích byly někdy zvoleny tuhé podklady zlišt, tyčí, plných nebo děrovaných desek ze dřeva či kovu. Často nosný podklad tvořily vypnuté kožené řemeny, ukřesel odpředu dozadu, ulehátek apohovek příčně kdélce. Používaly se také proutěné arákosové výplety nebo tkané popruhy. Pro mobilitu vzniklo skládací čalouněné křeslo skostrou ze dřeva nebo kovu, jehož nůžkový princip se využívá stále. Uskládacího křesla jsou nosné části opěradla isedadla zhotoveny ztextilie nebo usně, což je vyčiněná kůže zvířat.

Čalounické výplně se zhotovovaly zmateriálů živočišných arostlinných, získaných zmístních zdrojů– koňské žíně, ovčí vlna, husí peří, žitná sláma, různé vhodné traviny– izdovozu– bavlna, hedvábí bource morušového idubového, kapok aj. Není doloženo, zda zpracování výplňových materiálů (např. stáčením přírodních vláken do provazců, aby žíně, vlna, hedvábí, traviny nebyly rovné, ale po rozvolnění provazců byly objemné, se spirálovým zákrutem, apeří draním, aby bylo měkké aobjemné bez tvrdých stvolů) si čalouníci prováděli sami, nebo pro čalounění zpracované materiály nakupovali od dodavatelů.

Potahové materiály ajejich zdobení byly vybírány tak, aby uživatel získal příjemný vjem jak vizuální, tak haptický, zejména při doteku rukou. Lidská ruka je důležitým senzorickým orgánem, má velkou hustotu somatosenzorických receptorů aje hlavním orgánem hmatového smyslu. Hmatový smysl je velmi důležitý při vnímání anásledné volbě materiálů. Una dotyk nepříjemných materiálů vzniká včlověku odpor aodmítání jejich používání.

Ruční přesné anáročné vyšívání, hranování, šití, prošívání acelá ruční výroba čalounění byla aje sice velice zpracovatelsky náročná, ale pro samotného zhotovitele historicky měla astále má velký pozitivní význam, ikdyž si to dotyčný neuvědomuje. Prováděním náročných ručních prací (ato platí obecně pro každou ruční výrobu) dochází vmozku kzahušťování neuronálních sítí aty potom mohou zpracovávat větší množství informací. Zlepšuje se pohybová obratnost, pohyb se stává velmi přesným, myšlení se rozvíjí. Obratná asdělovací hybnost mají úzký vztah kintelektu adobré paměti, vynalézání nových materiálů, technologií, strojů azařízení. To se projevuje odedávna vkaždém řemesle, čalounění nevyjímaje.

Významný rozvoj technologie čalounění kočárů anábytku abohaté zařizování interiérů textilními tapetami, závěsy anebesy nad lůžky pozorujeme od druhé poloviny 16. století. Po střídmé renesanci vyžadovalo baroko plné oblé tvary apro jejich dosažení musely být vyvinuty nové čalounické technologie. Vznikly dosud neznámé technologické postupy tvoření výplní, střihů textilií, řasení potahu avytváření vtahů. Plnicí materiály se tvarovaly pomocí řídkých pláten ze lnu, konopí nebo bavlny avnitřního prošívání ahranování. Tak se jednak podařilo odstranit hlavní nedostatek cpaných čalouněných výrobků– neřízené anežádoucí samovolné přesouvání vlákenných materiálů–, jednak bylo možné vytvářet žádané oblé tvary čalounění. VItálii vzniklé baroko se rozšířilo po celé Evropě ajejích koloniích, vrámci Ruska také do Asie aje označováno za poslední univerzální ajednotný umělecký styl celé Evropy.

Zbaroka se ve Francii vydělil samostatný styl rokoko (1720–1770). Pro rokokový čalouněný sedací nábytek byl podle přání Jeanne Antoinette Poisson, markýzy de Pompadour, členky francouzského dvora, vletech 1745 až 1751 oficiální hlavní milenky krále Ludvíka XV. avelké mecenášky umění, vynalezen způsob výroby měkkého péřového čalounění určeného především do dámských pokojů. Nová technologie odstranila přesýpání peří včalouněném výrobku. Jednalo se onavržení ašití prostorových (3D) textilních komor potřebných tvarů zvelmi hustého plátna, později nazvaného „sypkovina“, anaplněných draným peřím. Tyto šité výplně se rozšířily do ostatních států avyrábějí se dosud. Jen stím rozdílem, že se komory šijí na průmyslových šicích strojích aplní se peřím nebo směsí peří sdalšími kypřicími materiály nejen ručně, ale především pomocí pneumatických plnicích, digitálně řízených strojů. Včalouněném výrobku se kombinují sostatními čalounickými tvarovacími apružicími materiály.

Informace onových způsobech zpracování ašíření nových čalounických dovedností se přenášely prostřednictvím tovaryšů, kteří stovaryšskou knížkou šli po vyučení asložení tovaryšské zkoušky do světa na zkušenou. Pracovali postupně učalounických mistrů vrůzných městech azemích. Mistři zapisovali odpracovanou dobu shodnocením kvality práce amorálkou tovaryše do tovaryšské knížky, nazývané „vandrovní“. Ta tovaryšům nahrazovala osobní cestovní doklad adíky záznamům mistrů posloužila po návratu domů při skládání mistrovské zkoušky. Mistrovská zkouška byla povinná, pokud si tovaryš chtěl založit vlastní dílnu.

Krozkvětu čalounění přispělo to, že paláce azámky byly zařizovány přepychově areprezentovaly bohatství amoc. Nejlepší čalouničtí mistři byli ucísařských akrálovských dvorů ve Vídni, Paříži aLondýně. Carský dvůr vRusku neměl vlastní tuzemské čalounické mistry. Ty si ruská šlechta nechávala přivážet zPaříže aruští dělníci vykonávali jen pomocné práce. Přibíjeli na konstrukce nebes nad postelemi ušité závěsy, napínali apřibíjeli dekorační textilie na dřevěné rámy určené kobložení místností, rozvolňovali ručně materiály svinuté do provazců apod. Proto vruském jazyce nevzniklo slovo „čalouník“, jen slovo „obíječ“.

Včalounickém řemesle se od 16. do konce 18. století vyvinula klasická bezpružinová čalounická technologie, která se dočkala detailní publicity.

Vroce 1865 vzniklo vAnglii, uspolečnosti Morfia acomp., křeslo se sklápěcím (polohovatelným) čalouněným opěradlem, sedadlem apodručkami.