Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Milan Rapčan

ETIKA VERSUS EMOCE
kazuistiky pro pracovníky ve zdravotnictví, ve školství a v sociální oblasti

Recenzentka:
Prof. PaedDr. et Mgr. Eva Zacharová, Ph.D.

© Grada Publishing, a.s., 2021
Cover Photo © depositphotos.com 2021

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 8109. publikaci
Odpovědná redaktorka Bc. Gabriela Glezgová
Sazba a zlom Josef Lutka
Počet stran 136
1. vydání, Praha 2021

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

ISBN 978-80-271-4351-1 (ePub)
ISBN 978-80-271-4350-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-3075-7 (print)

O autorovi

Mgr. Milan Rapčan

Absolvent Gymnázia v Příboru (1989–1994), pomaturitního studia Všeobecná sestra na SZŠ v Novém Jičíně (1994–1996), oboru učitelství sociálních a zdravotních předmětů pro střední odborné školy na UP v Olomouci (2000–2006).

Jeden a půl roku vykonával civilní službu na oddělení ortopedie NSP Nový Jičín, půl roku na nástupní sesterské praxi tamtéž. Rok pracoval jako sestra v domově pokojného stáří Ostrava Heřmanice, 5 let jako sestra v charitní a ošetřovatelské domácí péči v Kopřivnici, 16 let jako učitel odborného výcviku a odborných předmětů MSŠ v Novém Jičíně. Je autorem interních skript somatologie, ošetřovatelství, ošetřovatelské péče.

Většina příběhů je shromážděna z období 25 let mého působení v oblasti zdravotnictví, sociální sféry a školství. Některé příběhy jsou však i z doby vzdálenější. Pointu toho, co si z příběhu odnést, nechávám na čtenáři, nechci ji komentovat. Záměrem je střídat kladné se záporným, i když ty záporné příběhy budou převažovat. Asi máte také podobnou zkušenost, že na některé události nejde snadno zapomenout. Jelikož se jedná o skutečné příběhy skutečných lidí, a to i mé vlastní, chci záměrně mást místem, osobou a časem, aby nikdo nebyl dotčen či označen. Knihu jsem rozdělil na úvodní část – Putování k pramenům lidské duše (poznatky o lidské psychice) – a kategorie příběhů ze zdravotnictví, ze školství a sociální sféry.

Slovo úvodem

Tato kniha má být jakýmsi volným pokračováním knihy pana Mgr. Jaromíra Bělíka, která byla určena nejen pro žáky zdravotnických škol, aby je oslovila a vedla k zamyšlení nad etikou a tolik potřebným lidským přístupem ve zdravotnictví. Jelikož jsem jako student střední zdravotnické školy znal pana učitele Bělíka osobně, dostala se publikace i do mých rukou. Doslova jsem ji zhltal. Již tehdy před 25 lety mě napadlo, že bych i já rád někdy sepsal podobný soubor příběhů, které by vycházely z mých prožitých událostí a z událostí lidí mi blízkých či vzdálených, kteří se mi se svými příběhy svěřili. Za těch 25 let ve zdravotnictví a 16 let ve zdravotnickém školství jsem ve své paměti uchoval spoustu povzbuzujících, ale i zraňujících zážitků mých vlastních, ale i převzatých, které mě zasáhly natolik, že stálo za to si je zapamatovat. Po nástupu na zdravotnickou školu jsem začal pilně shromažďovat další příběhy, především ze zážitků žáků naší školy.

Chtěl bych říci, že těmito příběhy nechci chválit nebo soudit, jen mám neskromné přání, a to poučit sebe i druhé z pocitu jiných při setkání s námi. Každý zdravotník, učitel, sociální pracovník i jiní, kteří pracují s lidmi, dobře vědí, jak je někdy těžké zachovat se vždy správně, s úctou, pravdou, ryzostí a láskou, zkrátka profesionálně a lidsky. Soukolí okolností dnešní doby, která je charakteristická hektičností, přetěžováním psychickým i fyzickým, důrazem na ekonomiku, změnou komunikačních zvyklostí mladé generace, krizí rodiny, kultem tělesné krásy, násilí, nevázanosti a sexu, reklam, co vše ještě potřebujeme k opravdovému štěstí, a dalšími důsledky někdy špatně vyložené a žité svobody a demokracie často dají zabrat i lidem, kteří svou profesi dělají jako poslání a chtějí ji tak dělat. Bohužel ani těm se nevyhýbají zátěžové situace a syndrom vyhoření, především z přetěžování. Kdysi jel forman se zbožím i několik dní a všichni byli spokojeni, ale dnes jsme netrpěliví, že ještě zboží nebylo doručeno, sotva jsme si ho vhodili do nákupního košíku v e-shopu. Žijeme v době, kdy je snadné přijít o práci a těžké dobrou práci najít. V době, kdy někteří lidé žijí v blahobytu a někteří od výplaty k výplatě nebo na ulici. V době, kdy nemáme čas na blízké a na vztahy, protože musíme pracovat o sobotách i nedělích, přes den i v noci v provozech, které nejsou tak důležité jako zdravotnictví, ochrana osob, doprava, energetika. V době, kdy se můžete u pásu i pokálet, protože nemáte nárok na přestávku. V době, kdy zdravotnictví i školství procházejí vleklou agonií – nedostatek sester u lůžka, vyhořívání kvalitních učitelů. V době demografických poklesů žáků a zhýralosti mladé generace, která bez stálého kontaktu se svým mobilním telefonem není schopna dosáhnout pocitu naplnění a duševní pohody. Vzdělání nepotřebují, vše si umí vyhledat. Je toho mnoho a mnoho, co se jistě odráží i v našem chování a jednání s druhými lidmi.

Tedy vím velmi dobře, že ani já nejsem dokonalý a mnohokrát jsem především v důsledku okolností, ale někdy i vlastních selhání způsoboval emoce, které někomu nebyly libé.

Náš život je, ať chceme, nebo ne o vztazích. Zvu vás na společnou procházku individuálními pocity z prožitků mnoha vám neznámých lidí a prostředí. Mají poukázat na to, že i naše chování někdo druhý vnímá, a to buď pozitivně, nebo negativně. Snad se nás nějak dotknou a posunou nás k vědomí důstojnosti každého člověka, tedy i nás, ale i našeho poslání.

Většina příběhů je shromážděna z období 25 let mého působení v oblasti zdravotnictví, sociální sféry a školství. Některé příběhy jsou však i z doby vzdálenější. Pointu toho, co si z příběhu odnést, nechávám na čtenáři, nechci ji komentovat. Záměrem je střídat kladné se záporným, i když ty záporné příběhy budou převažovat. Asi máte také podobnou zkušenost, že na některé události nejde snadno zapomenout. Jelikož se jedná o skutečné příběhy skutečných lidí, a to i mé vlastní, chci záměrně mást místem, osobou a časem, aby nikdo nebyl dotčen či označen. Knihu jsem rozdělil na úvodní část – Putování k pramenům lidské duše (poznatky o lidské psychice) – a kategorie příběhů ze zdravotnictví, ze školství a sociální sféry.

Putování kpramenům naší duše
(aneb témata zpsychologie, která nám mohou pomoci jinak nahlížet na příběhy ze života)

Je jistě důležité uvědomit si, že jsme jen lidé. Naše prožívání achování si je velmi podobné. To, co budeme prožívat ajak se to projeví vnašem chování, ovlivňují mnohé faktory. Mezi ně především patří naše osobnostní vlastnosti, temperament, charakter, inteligence, ale svou roli hraje ivěk. Podstatný vliv má také úroveň socializace doma vrodině, veškole avjiných společenských skupinách, tedy sociální učení asociální vnímání. Klíčem kevšem dorozuměním anedorozuměním je komunikace apřekvapivě nejen verbální. Velkou, často skrytou moc má iskupina. Každá skupina má svou dynamiku. Vlivy apozice jednotlivých členů nelze vždy racionálně pochopit. Jen díky společnosti dokáže většina znás zvládat své pudové chování. Máme rozum, ale iemoce, které ne vždy udržíme pod kontrolou. Právě emoce bývají hybnou silou nečekaných projevů chování. Vpomáhajících profesích, kde se pracuje slidmi socializovanými narůzné úrovni, může snáze docházet kekomunikačním šumům či konfliktním situacím zdůvodu nadřazených apodřazených rolí, zdůvodu nerespektování nebo nerozpoznání určitých hranic, které má náš komunikační partner. Syndrom vyhoření, osobní, rodinné či pracovní problémy bývají spouštěčem konfliktů či nedorozumění iutěch, kteří se rozhodli pomáhat, avšak pochopme, že ioni jsou jen lidé. Nemalou měrou poznamenávají naši komunikaci sdruhými ipředsudky. Pokud „vstoupí“ doživota nemoc, pak zde hraje roli mnoho dalších okolností. Vkaždém případě nemocný člověk, „pokud nám brnká nanervy“, pro nás není partner pro hádku, přestože situace, které sním můžeme prožívat, mohou být ivelmi vypjaté.

Otěchto adalších tématech, které jsou hybnými silami stojícími zanaším prožíváním achováním – ať již vroli pomáhající (zdravotník, sociální pracovník, pedagog), či vroli toho nadruhé straně barikády (pacient, klient, žák) – se pokusme vúvodu rozjímat. Pojďme tedy namini exkurzi doříše psychologie. Čekají tam nanás tato témata:

1.Zobecné psychologie:

Emoce

2.Zpsychologie osobnosti:

Osobnost; Motivace, motivy; Potřeby; Schopnosti; Inteligence; Zájmy; Hodnoty, hodnotová orientace; Cíle; Postoje, předsudky; Charakter; Temperament

3.Ze sociální psychologie:

Sociální učení; Sociální vnímání; Sociální interakce; Vliv skupiny; Sociální chování; Šikana

4.Zkomunikace:

Proces komunikace; Verbální komunikace; Neverbální komunikace; Empatie; Asertivita

5.Ze zdravotnické psychologie:

Zdraví anemoc; Psychologie nemocných; Autoplastický obraz nemoci; Vyrovnávání se nemocného snemocí; Hospitalismus anemocný; Prožívání závažné atěžké nemoci, umírání, smrt

6.Téma syndrom vyhoření

Chtěl bych zdůraznit, že pojímám témata vkostce aže mnohé informace nejsou zmé hlavy, některé jsou zase skrze moji hlavu přetaveny dotakové podoby, aby byly lépe stravitelné. Literatura, zekteré bylo čerpáno, je vysoce odborná avážím si možnosti hledat vtěchto pramenech. Pokud by tedy někdo měl potřebu si prohloubit či upřesnit předkládaná fakta, odkazuji ho naníže uvedenou literaturu.

Tento úvod není nosnou částí, má jen přinést letmý vhled dolidské duše. Poselství kvám se nachází až vuvedených příbězích.

Použité prameny

Bělík J. Čítanka pocitů. Praha: Victoria Publishing, 1995. ISBN 80-7187-036-6

Hartl P., Hartlová H. Psychologický slovník. Praha: Portál, 2000. ISBN 80-7178-303-X

Kopecká I. Psychologie 1. díl. Praha: Grada Publishing 2011. ISBN 978-80-247-3875-8

Kopecká I. Psychologie 2. díl. Praha: Grada Publishing 2012. ISBN 978-80-247-3876-5

Rozsypalová M., Čechová V., Mellanová A. Psychologie apedagogika I. Praha: Informatorium 2003. ISBN 80-7333-014-8

Zacharová E. Zdravotnická psychologie, teorie apraktická cvičení. Praha: Grada Publishing 2017. ISBN: 978-80-271-0155-9

Zacharová E., Hermanová M., Šrámková J. Zdravotnická psychologie, teorie apraktická cvičení. Praha: Grada Publishing 2007. ISBN: 978-80-247-2068-5

(interní materiály kvýuce psychologie Mgr.et. Mgr.Miroslavy Hermanové, Mgr.Jaroslavy Šrámkové aiautora publikace)

■1. Obecná psychologie

Obecná psychologie patří kzákladním psychologickým disciplínám. Dává základ pro ostatní psychologické disciplíny. Přináší obecné poznatky opsychice člověka (např. ovnímání, myšlení, paměti, pozornosti, emocích, představivosti, fantazii, řeči, …). Ztéto oblasti se pokusíme proniknout doníže uvedených pojmů, které nás oněco blíže seznámí sbytostí zvanou člověk.

Emoce

Emoce, jinak city, jsou psychické procesy astavy, kterými subjektivně hodnotíme okolní svět. Vyjadřujeme jimi, jak se nám vesvětě líbí aco se nám nelíbí. Jsou vždy reakcí nanějaký podnět. Ten může být zvenčí, např. vpodobě vrčícího psa – máme strach. Může být vyvolán ivlastními myšlenkami (reálnými, sny, fantaziemi) avzpomínkami, např. myšlenka nanadcházející pohovor se šéfem může vyvolat hněv, pesimismus. Emoce jsou provázeny fyziologickými projevy, změnami – např. vdýchání, činnosti srdce, krevního tlaku, hladiny krevního cukru, pocení, chvění hlasu, poruchami zažívání. Zlost například způsobí zčervenání, zrychlené dýchání, zrychlení tepové frekvence azvýšení krevního tlaku. Psychologové uvádějí, že se rodíme sosmi základními primárními emocemi – strach, smutek, hněv, radost, hnus, přijetí, překvapení, očekávání. Ostatní emoce následně vznikají mísením těchto uvedených. Vdětství, např. vmateřské škole, projevují děti emoce spontánně (radost, smích, pláč). Vdospělosti je nedáváme tolik znát, potlačujeme je, hromadí se, ato může způsobit výbuch emocí nebo psychosomatická onemocnění jako vysoký krevní tlak, onemocnění srdce apod. Emoce není dobré potlačovat, ale vhodným způsobem je vyjadřovat – máme-li vztek, nenapadneme člověka fyzicky, ale slovně vyjádříme, že např. sněčím nesouhlasíme. Můžeme si ulevit inevhodně, třeba bouchnutím dostolu, rozbitím talíře, použitím vulgarismu. Psycholog Daniel Goleman vdevadesátých letech 20. století zjistil, že lidé úspěšní vzaměstnání se často nevyznačují nijak mimořádně vysokým IQ (inteligenční kvocient), ale hlavně vysokou emoční inteligencí (EQ). Emoční inteligence je schopnost vnímat vlastní emoce, umět snimi zacházet, využít je veprospěch nějaké věci. Zahrnuje iempatii, což je schopnost vcítění se doostatních asprávné nakládání se vztahy.

■2. Psychologie osobnosti

Psychologie osobnosti patří také kzákladním psychologickým disciplínám. Zabývá se formováním člověka, jeho vlastnostmi, rysy. Zabývá se rozdíly mezi jedinci. Také ztéto oblasti se pokusíme proniknout doníže uvedených pojmů.

Osobnost

Osobností je vpsychologii každý člověk se všemi jeho biologickými, psychickými asociálními znaky. Biologické znaky – věk, vzhled, výška, postava, barva očí avlasů, pohlaví, nemoci, zdravotní stav, barva kůže, defekty těla adalší. Psychické znaky – schopnosti, dovednosti, temperament, charakter, zájmy, postoje, cíle, motivy adalší. Sociální znaky – společenská role vespolečnosti (role studenta, bratra, vnuka, manžela, …), vztahy ksobě samému, klidem, kmajetku.

Osobností se zabýval také Sigmund Freud, významný psychoanalytik, rodák změsta Příbor. Podle něho je osobnost tvořena ze tří částí:

1.Id (ono) – zdroj pudové energie uložený vnevědomí, který hledá uspokojení nejnižších potřeb jako hlad, sex, pohodlí.

2.Ego (já) – to, jaký skutečně jsem.

3.Superego (nad já) – oblast sebekritiky, sebepozorování areflexe. Svědomí (dáno); výchova (přijato).

Rozdíly mezi lidmi, tedy včem se navzájem odlišujeme, jsou individuální atypologické. Individuální rozdíly jsou ty, kterými se liší jeden člověk odostatních lidí – např. postavou, pracovním tempem, názory. Lišíme se znaky biologickými, psychickými isociálními.

Typologické rozdíly jsou ty, kterými se odsebe liší skupiny lidí – např. lidé zjihu jako Italové, Řekové jsou temperamentnější než lidé žijící vseverních zemích; rasy europoidní, mongoloidní, negroidní mají odlišný vzhled.

Osobnost člověka je utvářena vlivy vnitřními, vnějšími avlastní činností člověka.

Motivace, motivy

Motivace (zlatinského movere – hýbat, pohybovat se) je proces aktivity člověka vyvolaný motivem akončí realizací motivu. Motivy jsou hybné síly jednání achování člověka. Vše, co podněcuje člověka ktělesné nebo psychické aktivitě, nebo jedince naopak tlumí, aby něco inekonal. Např. hezké počasí nás láká ktoulkám přírodou asportování, nepříznivé počasí nás odtěchto aktivit odrazuje. Motivy dělíme navnitřní avnější. Vnitřní vycházejí zevnitř člověka – např. vnitřní podnět kuspokojení potřeby hladu, žízně, rozhodnutí nedívat se natelevizi, studovat. Vnější motivy vycházejí zvnějšího prostředí – např. tlak načlověka ze strany školy arodičů kplnění domácích úkolů (přestože já sám nemám potřebu se učit, ale musím, protože mě učitel vylekal špatnou známkou).

Mezi základní motivační faktory řadíme: potřeby, zájmy, cíle, postoje, hodnoty, aspiraci, emoce adalší.

Potřeby

Potřeby jsou něco, co člověk nutně potřebuje pro svůj život. Patří mezi ně např. potřeba jídla, pití, bezpečí, jistoty, pohlavního styku ajiné. Zahlavní znak potřeby se považuje nedostatek nebo nadbytek dané věci. Např. máme-li hlad nebo žízeň, máme potřebu se najíst, napít. Jestliže jsme se přejedli, máme potřebu nejíst, nepít. Potřeby dělíme na:

•Fyziologické – potřeba jídla, pohybu, vzduchu, pití ajiné.

•Psychické – potřeba lásky, přátelství, bezpečí, jistoty, úcty ajiné. Mezi těmito bych rozeznával isociální potřeby, tedy potřebu informací, potřebu smyslu života, potřebu spolupráce, potřebu soutěživosti, potřebu společenské prestiže, potřebu aktivity avýkonu, sdílet se sdruhými lidmi, mít snimi dobré vztahy, tvořit společenství ajiné.

Nejsou-li dlouhodobě uspokojeny potřeby jak fyziologické, tak psychické, může to vést kfrustraci, deprivaci, stresu. Následkem může být třeba inemoc či smrt.

Frustrace je psychický citový stav popisovaný jako zklamání, který vzniká při nemožnosti zcela uspokojit potřebu nebo dosáhnout vytyčeného cíle vdůsledku nějaké překážky. Překážka působí rušivě, uspokojení potřeby blokuje, ale ne zcela. Máme tedy omezenou možnost dosáhnout tohoto cíle.

Deprivace je závažnější forma frustrace, kdy dochází kchronickému neuspokojení psychické či fyzické potřeby vplné šíři nebo je úplná nedostupnost cíle. Nejčastěji se pod pojmem skrývá citové strádání (daná osoba trpí nedostatkem lásky acitu, postrádá pocit bezpečí, uznání, důvěry). Vpřípadě nedostatku citu aporozumění udětí se to negativně projeví najejich životě. Bývají citově vyprahlé, chladné až bezcitné, vše si pak přenášejí dopraktického života vdospělosti.

Stres je nepříjemný stav, který nastává, když nějaká událost (tzv. stresor) ohrožuje naši schopnost se sdanou situací úspěšně vypořádat. Stres se dělí na:

•Negativní (distres) – je vnímán jako negativní zátěž. Poškozuje psychické atělesné zdraví, má záporný vliv navýkon, např. dlouhotrvající konflikty snadřízenými, se spolužáky, silné pracovní nasazení.

•Pozitivní stres (eustres) – působí motivačně, je hnacím motorem při dosahování cílů, jsou to situace, které máme pod kontrolou, např. příprava nazkoušku.

Schopnosti

Schopnosti jsou psychické vlastnosti, které umožňují člověku úspěšně se naučit určitým činnostem avykonávat je. Schopnosti jsou různé, např. verbální (slovní porozumění amyšlení), matematické, prostorové, paměťové, umělecké, sportovní, sociální, hudební apod.

Schopnosti se vytvářejí napodkladě biologicky vrozených vloh, životem vespolečnosti, učením jedince, činností jedince. Dojaké míry se vlohy rozvinou veschopnosti, záleží naspolečenském prostředí, vekterém člověk vyrůstá, navztahu dospělého kdítěti, napříkladech avzorech, namnožství podnětů, se kterými se dítě setkává, anaosobnostních vlastnostech jedince.

Inteligence

Inteligence je schopnost řešit obtížné nebo nově vzniklé situace. Mezi složky inteligence patří schopnosti početní, prostorová představivost, verbální myšlení, paměť, zvažování problémových situací.

Úroveň inteligence se ulidí liší. Její hodnota se zjišťuje pomocí testů inteligence aje pak vyjádřena jako IQ neboli inteligenční kvocient. Udává, jak vysoko nad průměrem nebo hluboko pod průměrem své věkové skupiny se člověk umístil výkonem vtestu inteligence.

První inteligenční test sestavil vroce 1905 francouzský psycholog Alfréd Binet (1857–1911).

IQ kvocient (číselnou hodnotu) zavedl psycholog německého původu William Stern (1871–1938). IQ kvocient je hodnota inteligence testovaného člověka, zjišťujeme ho pomocí testových úloh – např. Eysenckův test. Výsledky IQ testů mohou být zkresleny např. stresem, zdravotním stavem, psychickým stavem. Hodnoty IQ (pásma inteligence včíselné řadě):

130

– vysoký nadprůměr

120

– nadprůměr

110

– lehký nadprůměr

100

– průměr (většina populace je vpásmu 100–110)

90

– lehký podprůměr

80

– hraniční pásmo intelektu (mezi normálním intelektem amentální retardací)

70

– mentální retardace:

69–50

– lehká mentální retardace

49–35

– středně těžká mentální retardace

34–20

– těžká mentální retardace

< 20

– hluboká mentální retardace

Zájmy

Zájem je trvalé úsilí zabývat se předměty nebo činnostmi, které přinášejí radost nebo uspokojení. Zájmy aktivují paměť, myšlení, vůli (hlavně udětí astarých lidí). Přinášejí uvolnění, odpočinek azábavu. Zdokonalují vědomosti, dovednosti anávyky. Přinášejí uspokojení. Zájmy mají různou hloubku ašíři. Někdo má např. zájem jeden ahluboký, jiný může mít zájmů více apovrchních.

Hodnoty, hodnotová orientace

Hodnota je názor člověka otom, co je pro něho žádoucí. Tento názor je vždy subjektivní. Každý máme určité hodnoty, které uznáváme. Patří mezi ně např. láska, zdraví, peníze, svoboda, život adalší. Jestliže se ztotožníme se svými hodnotami azvnitřníme je, stanou se normami našeho chování. Různí lidé mají různé systémy hodnot. Zaměření hodnot určitým směrem se nazývá hodnotová orientace, např. pracovní, politická atd. Vznik azměna hodnot závisí navěku, výchově, osobní zkušenosti, inteligenci, povolání. Např. mladí lidé mají hodnoty zaměřené spíše navzdělání, lásku, zábavu. Starší lidé spíše nazdraví asociální jistoty. Neodpustím si khodnotám přiložit jednu báseň, kterou mám moc rád. Už ani nevím, kde akdy jsem kní přišel.

Přesto

Lidé jsou nerozumní, nelogičtí asebestřední. Přesto je miluj.

Jestliže děláš něco dobrého, lidé Tě budou napadat, že máš postranní motivy. Přesto dělej dobré věci.

Když máš úspěch, získáš falešné přátele aopravdové nepřátele. Přesto se snaž uspět.

To dobré, co konáš, bude zítra zapomenuto. Přesto konej dobro.

Poctivost aupřímnost Tě činí zranitelným. Přesto usiluj opoctivost aupřímnost.

Co Tě stálo léta práce, může být přes noc ztraceno. Přesto pokračuj vusilovné práci.

Lidé často potřebují pomoc, ale když jim pomůžeš, obrátí se proti Tobě. Přesto lidem pomáhej.

Dávej světu to nejlepší, co máš, adostaneš ránu dozubů. Přesto dávej světu to nejlepší, co máš.

Báseň sv. Matky Terezy zCalcaty (visí vjednom dětském domově vIndii)

Cíle

Cíle jsou určité hodnoty, výsledky, kterých člověk chce (touží) dosáhnout. Např. získání přízně milované osoby, maturita, dobrá práce, dům, štěstí ajiné. Dosažení cíle přináší radost, uspokojení. Naopak neúspěch vdosažení cíle přináší zklamání, smutek, hněv. Cíle dělíme nakrátkodobé (blízké) – např. vypracování domácího úkolu, návštěva kina; střednědobé – např. úspěšné ukončení studia, přijetí naVŠ, domluvit se vcizím jazyce; adlouhodobé – např. založení rodiny, výchova dětí, splacení hypotéky zadům. Při dosahování cílů překonáváme vnější ivnitřní překážky, atak zapojujeme ivolní acharakterové vlastnosti jako cílevědomost apracovitost.

Postoje, předsudky

Postoje jsou relativně ustálené tendence ustáleným způsobem, ato kladně nebo záporně reagovat nasebe sama, osoby, situace, předměty apod.

Postoje jsou individuální asubjektivní, např. vztah knáboženství. Někdo jej považuje zaužitečné, má kněmu kladný vztah, jiný ho považuje zanástroj kovládání jiných amá kněmu negativní postoj. Postoje se utvářejí vprůběhu života amohou se iměnit. Vznikají výchovou vrodině, výchovou vespolečnosti, vinstitucích (škola, kroužky, zaměstnání), osobní zkušeností. To, jaké zaujímá člověk postoje klidem, věcem, situacím apod., můžeme usoudit zjeho chování. Postoj člověka (krodičům, kpráci, kdruhým lidem, kzátěži apod.) pak určuje, jak se zachová ivbudoucnu. Zastane-li se člověk někoho vnebezpečné situaci, jistě se zastane ijindy někoho jiného, když bude vohrožení. Jak lze změnit něčí postoj? Nejpoužívanější metodou je argumentace. Vzpomínám si matně najeden výzkum, okterém jsem kdysi zadob studia slyšel. Šlo vněm ostudii, která poukazovala nato, že tytéž argumenty mají různý vliv – podle toho, kdo je podává. Jestliže argument podával odborník, ještě ktomu vhodně oblečený, podařilo se změnit postoj až asi u25 % lidí. Podával-li stejné argumenty člověk, okterém respondenti nevěděli, že je odborník, změnilo postoj asi jen 7 % lidí. Postoj lze změnit ipovlastní zkušenosti. Postoje dělíme na:

•Přesvědčení (názor) – je to postoj, který má naše rozumové zdůvodnění. Souhlasíme, nebo nesouhlasíme snějakou situací či člověkem. Např. nesouhlasím sprotažením výuky přes přestávku, jelikož nestihnu posvačit, mám pak hlad, nedokážu se soustředit abolí mě žaludek.

•Předsudky – jsou to postoje, které jsme si neověřili vlastním poznáním či zkušeností, ale převzali jsme je odjiných prostřednictvím výchovy akultury, vekteré žijeme. Tedy předem soudíme něco, sčím nemáme zkušenost. Předsudky nejsou vrozené. Dotří let věku nemáme žádné předsudky.

Předsudky dělíme na:

•Sexistické – jsou negativně zaměřené kdruhému pohlaví, především kženám (např.: blondýny jsou hloupé; dlouhé vlasy, krátký rozum; ženy zavolant nepatří; ženy nemají co dělat vmužském povolání anaopak) ahomosexuálům (např., že mají HIV; že nejsou normální).

•Náboženské – roli zde hraje odlišné vyznání. Např. sholčičkou muslimkou si nechtějí děti hrát, protože nosí šátek nahlavě anejí maso; pozor navěřící, chtějí nás chytit dosítě; pozor nacírkev, chce náš majetek; pozor namuslimy, jsou to teroristé apod.

•Rasové – např. rodiče nám řeknou, že chlapeček se snědou kůží je špinavý anemáme si sním hrát; výroky nacistů ogermánském nadčlověku; apartheid vUSA, který hlásal, že negři nejsou lidé.

•Etnické – např. Romové kradou azneužívají sociální dávky; cizinci nám berou práci; židé jsou lichváři; Němci jsou fašisté; Rusové jsou alkoholici; Češi jsou „vyčůraní“.

Charakter

Temperament

•Sangvinik (sangvis – krev)

•Cholerik (cholé – žluč)

■3. Sociální psychologie

Sociální učení

■4. Komunikace

■5. Zdravotnická psychologie

■6. Syndrom vyhoření

Závěr