Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Monika Matschnig

Úspěšná řeč těla
Není rozhodující, co říkáme, ale jak to říkáme

Přeloženo z německého originálu knihy Moniky Matschnig Körpersprache. Macht. Erfolg., vydaného nakladatelstvím GABAL Verlag GmbH, Offenbach, Německo, 2019.
Copyright © 2019 GABAL Verlag GmbH, Offenbach
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 7548. publikaci

Překlad Tomáš Mach
Odpovědná redaktorka Mgr. Hana Borovská, Ph.D.
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Fotografie Katrin Bernhard, Neufahrn
Počet stran 216
První vydání, Praha 2020
Vytiskla tiskárna PBtisk, s.r.o., Příbram

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2020

ISBN 978-80-271-1495-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-1494-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-2894-5 (print)

O autorce

Monika Matschnig žije to, co vyučuje. Bývalá vrcholová sportovkyně a diplomovaná psycholožka je přední odbornicí na řeč těla a svými přednáškami o neverbální komunikaci s názvem Wirkung. Immer. Überall. (Zapůsobit – vždy a všude), které pořádá již více než patnáct let, dosáhla mezinárodního úspěchu a byla mnohokrát oceněna. Ročně absolvuje zhruba stovku přednášek a pořádá semináře, na kterých učí, jak lépe působit na druhé. Na jejích seminářích se každý může naučit excelentnímu vystupování. Za úspěch vděčí své výmluvnosti, inovativní didaktice a v neposlední řadě i fundovaným odborným znalostem. Působí jako docentka na několika univerzitách a je oblíbeným hostem televizních talk show. Její vtipné analýzy prominentů, politiků a vrcholných manažerů jsou oceňované a současně obávané. Mezi její klienty patří firmy, manažeři, vedoucí pracovníci a ostatní zájemci, kteří chtějí zlepšit své působení na druhé.

Předmluva

„Umět zapůsobit na druhé je důležitější než odborné znalosti – forma je důležitější než obsah.“ Když na úvod své přednášky pronesu tato slova, posluchači na mě většinou vykulí oči a já z jejich tváří mohu vyčíst jistou dávku skepse. Nejraději by se mě zeptali: „Copak obsah už vůbec není důležitý?“ Moje odpověď je jednoznačná: „Není!“ Přirozeně že to, o čem mluvíme a co prezentujeme, je důležité, a v mnoha situacích dokonce důležitější než kdy dřív. Ale způsob, jakým o tom mluvíme, dnes hraje velmi důležitou roli. Pokud totiž nedokážeme vzbudit dobrý dojem, neumíme řečí svého těla působit přesvědčivě a vhodně reagovat na signály našeho protějšku, pak nám nepomůže ani sebelepší obsah. Proč? Protože když nevzbuzujeme dobrý dojem, nikdo se na nás nedívá ani nás nikdo neposlouchá. Jinak řečeno: Řeč těla je dnes mnohem důležitější než mluvené slovo, neboť vytváří spojení s druhými lidmi i přes jazykové bariéry a rozhoduje o tom, zda bude člověk druhému důvěřovat či nikoli.

Tématem řeči těla, působením na druhé a sebeprezentací se zabývám už více než 20 let. V této knize bych se s vámi chtěla podělit o své poznatky a zkušenosti a ukázat vám, jak i vy můžete působit v různých situacích sebevědomě, a naučit vás rozumět řeč těla druhých.

Tato knížka vám může dobře posloužit prakticky ve všech oblastech moderního profesního života – ať už se jedná o úskalí přijímacího pohovoru, nebo o možnosti a rizika verbální a neverbální komunikace s kolegy. Naučíte se, jak sebe sami a to, co chcete sdělit, prezentovat v tom nejlepším světle a jak optimálně rozvíjet neverbální slovník při obchodních jednáních a prodejních rozhovorech. Ukážeme si, jak se to má s řečí těla úspěšných vedoucích pracovníků a jak udělat dobrý dojem i na mezinárodní scéně.

Něco znát ale ještě neznamená, že to člověk také hned umí. V knížce proto najdete cvičení, praktické příklady, tipy a triky, které je třeba vyzkoušet a procvičovat. Naučit se správně působit na druhé je náročná, ale velice krásná práce, neboť s trochou píle začnete velice rychle sklízet plody svého pozitivního působení na druhé. Těšte se na změny! Otevřete svoji mysl a ponořte se do fascinujícího světa řeči těla.

Přeji vám příjemné čtení a mnoho úspěchů při aplikování nových poznatků ve vašem profesním životě.

Vaše Monika Matschnig

1.Na úvod: Řeč těla má velkou moc

Vživotě obchodníka jde vpodstatě stále jen ojedno – oprodej. Ať už prodáváme služby, výrobky, nebo nápady, vždy je třeba přesvědčit druhého, že danou hmotnou či nehmotnou věc, kterou mu nabízíme, musí bezpodmínečně mít. Jak vněm ale co nejlépe probudit tuto žádostivost? Vpraxi se můžeme setkat se dvěma hlavními přístupy. Potenciálního zákazníka se snažíme oslovit buď na emocionální, nebo věcné rovině apodle toho volíme odpovídající argumenty.

Vedle těchto dvou možností existuje ještě třetí, perspektivnější přístup. Už dlouho totiž nejde pouze oto, prodat nějaké ženě nebo muži daný výrobek. Dnes jde mnohem častěji oto, prodat dobře svoji osobnost atouto cestou pak realizovat obchody.

Co to ale znamená „dobře se prodat“? Ajak toho nejlépe dosáhnout? Odborné kompetence aknow-how jsou samozřejmě důležitými předpoklady profesního úspěchu. Kdo neumí své řemeslo, jen těžko přesvědčí druhé oopaku. Avšak vdobách neustále sílícího konkurenčního tlaku ztrácí na důležitosti to, co se prodává, ado popředí se dostává, jak je to nabízeno. Respektive, abychom se vrátili knašemu tématu, jde oto, jak prodejce prezentuje daný výrobek asebe sama. Videálním případě dokáže zákazníka přesvědčit již prvním dojmem atím, jak na zákazníka působí.

1.1Každé tělo mluví jinak

Řeč našeho těla funguje instinktivně, aproto je jedinečná. Všichni sice máme kdispozici jen jeden „slovník“ nonverbálních signálů, gest amimiky, přesto však každé tělo mluví svým vlastním jazykem. To je dáno hlavně tím, že své tělo používáme jako hlásnou troubu. Někdo více, někdo méně, podle toho, zda má člověk spíše extrovertní nebo introvertní povahu, apodle kulturního prostředí, zjakého pochází.

Svoji řeč těla můžeme samozřejmě optimalizovat. Například se můžeme pokusit trochu oživit svůj zdrženlivý aostýchavý projev nebo naopak být trochu zdrženlivější, pokud naše tělo obvykle „mluví“ příliš expresivně. Přitom je ale třeba mít stále na paměti, že pokud adaptujeme nebo kopírujeme „cizí“ řeč těla, nijak to nezmění naše působení na druhé auž vůbec ne naši osobnost. Povede to pouze ktomu, že pravděpodobně budeme působit neautenticky, což je pravý opak důvěryhodnosti, okterou nám jde na prvním místě. Klíčem kdůvěryhodné řeči těla je zvnitřnit si nové způsoby chování atoho docílíme tím, že budeme cvičit, cvičit azase cvičit. Jen tak dosáhneme autentického vystupování, kdy to, co říkáme, anaše řeč těla budou působit ve vzájemném souladu aharmonii, amy snadněji dosáhneme svých cílů apo kariérním žebříčku vystoupáme až nahoru.

Řeč těla ovlivňuje pocity

Kpochopení podstaty řeči těla je třeba si uvědomit, že naše myšlenky ařeč našeho těla (postoje, gesta amimika) jsou spolu neoddělitelně spojeny. Vpraxi to znamená, že naše pocity se automaticky odrážejí vřeči našeho těla, anaopak: každý neverbální signál ovlivňuje naše myšlenky apocity.

Vědecké výzkumy například ukázaly, že pokřivené držení těla podporuje deprese amalomyslnost. Nebo že přikyvování hlavou generuje vnašem kulturním prostředí souhlasné myšlenky, vrtění naproti tomu odmítavé myšlenky. Pocit nebo myšlenka se tak mohou projevit neverbálně, výrazem našeho těla. Anaopak: určité držení těla může vyvolat určitý pocit nebo zablokovat určitou myšlenku. My se samozřejmě můžeme kontrolovat adělat jakoby nic. Může to ale fungovat?

Udělejte si test

•Představte si, že jste se právě dozvěděli smutnou zprávu. Sedíte tu skleslí, zcela ochromení, se svěšenými rameny, skleslou hlavou akoutky úst směřujícími dolů. Automaticky začnete vzátylku pociťovat tíhu. Teď se pokuste myslet vtéto poloze na něco pozitivního. Nebude to moc fungovat.

•Anyní obráceně: Narovnejte se, vypněte hruď, vztyčte hlavu, upřete zrak před sebe ausmívejte se. Zhluboka se nadechněte azkuste myslet na něco negativního. Moc vám to nepůjde.

•Nyní vytáhněte obočí co nejvýše, abyste měli oči dokořán otevřené. Ateď zkuste být zuřiví arovněž tak ipůsobit. Marnost vašeho snažení vás patrně rozesměje. Když však místo toho stáhnete obočí těsně ksobě apřimhouříte oči, půjde vám vyvolat vsobě emoci hněvu nebo zlosti mnohem snadněji.

•Nyní zatněte zuby amyslete přitom na něco pozitivního. Prakticky nemožné, že?

Jak tento mechanismus funguje? Velice jednoduše. Naše tělo spojuje surčitými signály těla určité pocity. Pohyby určitých svalů aktivují náš hormonální systém, který se postará oto, že daný stav těla skutečně ovlivní naši náladu. Když se například smějeme, koutky našich úst směřují nahoru. Náš mozek vyhodnotí tuto reakci jako pocit štěstí, azaplaví naše tělo hormony štěstí.

Myšlenky ovlivňují řeč těla

Řečí našeho těla můžeme ovlivňovat svoji náladu. Funguje to ale iopačně, byť je to obtížnější. Naše myšlenky mají velký vliv na naši řeč těla, atudíž ina to, jak působíme na své okolí. Tento důležitý mechanismus je třeba mít na paměti avyužívat ho vprofesním životě. Názorným příkladem jsou špičkoví sportovci, kteří se mentálně naprogramují na vítězství, když si ještě před startem vduchu představují, že již doběhli do cíle.

Tento trik funguje ivběžném životě. Strochou mentální hygieny se cítíme lépe, automaticky působíme kompetentněji, mnohem účinněji zvládáme nervozitu, čímž můžeme předem získat další kladné body za sympatičnost. Klíčové je, že tak, jak chceme působit, tak se musíme iskutečně cítit. Chceme na druhé působit sympatickým, autentickým akompetentním dojmem? Pak ze všeho nejdřív musíme přesvědčit sami sebe. Jinak pouze něco hrajeme ataké to tak působí. Co to pro nás znamená? Svoji roli musíme hrát na sto procent, jinak nebudeme působit autenticky. Neautentickým vystupováním nic nezískáte, právě naopak. Objevte proto individuální řeč svého těla, svá gesta, mimiku, držení těla. Řeč těla by měla být součástí vaší osobnosti adotvářet vaši jedinečnost.

Tělo nás prozradí

Své myšlenky idržení těla můžeme ovládat. Pozitivní myšlenky se pozitivně projevují vřeči našeho těla. Tento mechanismus byste měli využívat, kdykoli je to jen možné. Lidi, kteří jsou sami se sebou mentálně vyrovnaní, poznáme například podle jejich přímého držení těla apřímého pohledu, obráceného kjejich okolí. Kdo má naproti tomu negativní pocity nebo se trápí, bude mít ramena svěšená dopředu ajeho pohled bude směřovat kzemi. Noste proto na hlavě imaginární korunu tak často, jak je to jen možné!

1.2Jak přesvědčit druhé řečí těla

Vizuální prvky hrají při našem rozhodování stále větší roli. Ukázkovým příkladem je politika. Dlouhou dobu byl určujícím měřítkem kvality zástupců zlidu obsah jejich programu. Postupem času se toto kritérium začalo rozšiřovat: nejprve okomunikační talent politiků apozději ojejich schopnost sebeprezentace. Televizní duely lídrů politických stran jsou dnes standardní součástí volebního boje ačasto rozhodují okonečném výsledku politického zápolení.

Podobný vývoj můžeme pozorovat ivzápadní ekonomice. Jestliže dříve šéfové podniků akoncernů agitovali za svoji věc spíše anonymně, dnes se žádá neanonymní „tvář podniku“, jež stále častěji vystupuje před zraky veřejnosti. Požadavek přitom zůstává stále stejný: pro dosažení požadovaného účinku musíme vystupovat tak, abychom udělali patřičný dojem.

Klíč kúspěchu

Ipřes globalizaci, decentralizovanou práci apropojení skrze virtuální síť je pro naše působení na druhé stále ještě nejdůležitější jeden zcela prostý aspekt, asice to, zda jsme druhému sympatičtí či nikoli, očemž instinktivně rozhoduje podvědomí. Pro jeho rozhodování je klíčové naše vystupování, které je zosmdesáti procent určováno řečí našeho těla. Co je to ale vlastně řeč těla? Řeč těla je mluvení beze slov, neverbální komunikace. Patří sem všechny naše vědomé inevědomé pohyby– čili držení těla, gesta, mimika atón hlasu.

Komunikace obecně probíhá ve věcné avztahové rovině. Zatímco věcná rovina slouží kpředávání konkrétních informací akomunikace na ní probíhá téměř výlučně verbálně, vztahová rovina je určována pocity aemocionálními vazbami, které jsou vyjadřovány převážně neverbálně. To znamená, že ikdyž nic neříkáme, přesto sdruhým komunikujeme. Naše oči, ruce, nohy či držení těla vysílají signály, které mohou působit zajímavě nebo nudně, uvolněně nebo vystresovaně, vstřícně nebo nepřístupně, přátelsky nebo agresivně.

Toto poselství vysíláme zvelké části nevědomě, aniž bychom si toho všimli nebo to chtěli. Naše tělo ale nelže. Buď podtrhuje obsah našich verbálních výpovědí, nebo vysílá protichůdné signály, které jsou pro každého patrné. Proto nepřekvapí, že mnoho podniků věnuje při přijímacích pohovorech zvláštní pozornost řeči těla uchazečů. Ti znich, kteří svůj životopis auváděnou praxi trochu přikrášlili, často prozradí své slabiny gesty, mimikou adržením těla. Čím lepší pocit, atím iurčitou jistotu personalista uuchazeče navodí, tím spíše se uchazeč projeví takový, jaký opravdu je. Řada falešných, protichůdných neverbálních signálů totiž vzniká pouze vdůsledku zvýšené hladiny adrenalinu.

Proč naše řeč těla prozradí onaší osobnosti víc než tisíc slov, je nasnadě. Myšlenky ařeč těla jsou neoddělitelně spojeny avzájemně se ovlivňují. Znašeho chování se tak dá vyčíst nejenom naše aktuální emocionální rozpoložení. Vdržení našeho těla, gestech amimice se odráží izkušenosti, které jsme získali během života. Tělo je svým způsobem zrcadlový obraz duše anaší osobní vizitkou, která odhaluje naše nitro.

To ale vžádném případě neznamená, že musíme svoji řeč těla nepřetržitě kontrolovat, chceme-li být vpráci úspěšní. Jde pouze oto, aby byla naše verbální aneverbální komunikace vyladěna na stejnou vlnu. Naše chování by mělo potvrzovat naše slova tím, že na obou rovinách budeme předávat stejné poselství. Asi těžko budeme pochybovat orozčílení člověka, který tluče pěstí do stolu autoho energicky nadává. Od přítele, který je údajně rád, že nás vidí, očekáváme radostný výraz ve tváři. Malému dítěti, které usedavě pláče, protože ztratilo svého milovaného plyšáka, věříme jeho smutek okamžitě.

Někdy dokonce může řeč těla slova zcela nahradit. Připomeňme si dva obzvláště důležité signály: přikyvování avrtění hlavou jako vyjádření souhlasu nebo odmítnutí. Bez jakéhokoli dalšího slova každý člověk již od malička okamžitě ví, co se tím myslí.

Ukažte, co říkáte!

Když vám někdo nabízí svoji pomoc, předpokládáte, že je vám skutečně ochoten pomoci. Jestliže ale přitom stojí se založenýma rukama, sugeruje tím pravý opak. Nebo si vezměme jiný příklad. Když někdo mluví ointenzivních pocitech, očekáváme od něho iodpovídající chování. Je-li emocionálně pohnutý, pak se bude pohybovat ijeho tělo. Říká-li někdo slovy něco jiného, než co říká řeč jeho těla, nevzbuzuje vnás důvěru. Takový člověk působí rozporuplně ane zrovna sympaticky.

Kongruence – soulad mezi slovy ařečí těla

Je třeba vyvarovat se jakéhokoli rozporu mezi našimi slovy asignály, které vysílá naše tělo. Kněmu dochází vokamžiku, kdy říkáme něco, čemu ve skutečnosti nevěříme nebo co necítíme. Děláme to proto, že chceme například naplnit určitá očekávání nebo se vyhnout nepříjemné diskusi. Aby naše slova ařeč našeho těla byly vsouladu, musíme si ještě před danou situací promyslet, jak chceme působit ajaké by mohly být klíčové body. Pouze sdobrou verbální aneverbální přípravou zvládneme zabodovat ivobtížných situacích anaše slova budou vsouladu sřečí našeho těla. Kritické momenty přicházejí, když se nám zvýší hladina adrenalinu. Pak totiž roste riziko, že přestaneme být schopni kontrolovat naše neverbální signály. Proč tomu tak je? Jsme-li nervózní, máme často tendenci vrátit se knašemu původnímu chování. Itady ale platí, že cvičení dělá mistra.

1.3Jak správně číst řeč těla

Nejprve bych vám chtěla vyprávět krátký příběh. Jedna zpředních světových cestovních kanceláří si dala za cíl zavést usvých partnerů jednotný software, aby mohla inadále úspěšně působit na globálním trhu. Určený vedoucí pracovník seznámil všechny franšízové partnery snovým konceptem, harmonogramem, důsledky ivýhodami. Nebylo to nijak jednoduché téma, protože současně stím se musely změnit iprincipy vedení podniku. Zpočátku vše probíhalo hladce. Vedoucí pracovník působil při prezentaci důvěryhodně asebejistě. Nové informace byly předány, partneři projevili velký zájem abylo cítit, že mají řadu otázek.

Na konci prezentace ale udělal přednášející závažnou chybu. Zkřížil ruce na prsou ařekl: „Čekají nás velké změny. Určitě máte spoustu otázek. Ptejte se prosím, rád vám na ně odpovím.“ Náhle zavládlo nepříjemné ticho. Zdrženlivost anejistota posluchačů by se dala krájet. Nikdo se na nic nezeptal.

Proč? Protože publikum bylo zmatené. Řeč těla mluvčího prostě nekorespondovala stím, co říkal. Ruce zkřížené na prsou byly vtéto situaci tím nejhorším myslitelným neverbálním signálem, protože je to známkou nezájmu či odmítání. Chyba mluvčího vznikla tím, že nevěnoval této situaci patřičnou pozornost. Ve většině případů je to přitom jen pohodlný postoj. Abychom dokázali správně interpretovat neverbální signály, musíme přitom zohlednit celou řadu faktorů.

Největší chyby při prvním dojmu

My všichni máme tendenci posuzovat lidi na základě prvního dojmu, který si onich uděláme. Tento instinkt nás sice zcela zklame jen málokdy, ale rozhodně není vždy naprosto bezchybný. Na následujících stránkách si ukážeme nejčastější nedorozumění, chybné výklady aomyly, ke kterým neustále dochází při interpretaci neverbálních signálů.

Ukvapený závěr

Zkřížené ruce znamenají nezájem. Dotkne-li se někdo nosu, pak lže. Ukazuje-li ukazováčkem, pak hrozí. Dává-li ruce pod stůl, pak je nejistý. Takových příkladů neverbálních signálů existuje celá řada ajejich „překlady“, respektive interpretace, jsou vmnoha případech správné, ale ne vždy. Některá gesta mohou být normálním chováním dané osoby, jejím typickým neverbálním projevem, tzv. baseline.

Typický individuální projev – baseline

Pěkným příkladem je typické gesto Angely Merkelové, za které ji média často napadají. Jedná se ojejí specifické gesto rukou (tzv. „Merkel-Raute“), kdy před sebou spojí obě ruce tak, že se dotýkají pouze špičky prstů avytvářejí kosočtverec, respektive diamant. Toto gesto, které může být interpretováno jako signál obrany nebo koncentrace, má uní ale zcela jiný význam – asice žádný. Jde opouhý zvyk, který patří kjejí osobnosti, kjejímu typickému individuálnímu projevu. Na začátku své kariéry Merkelová nevěděla, kam srukama. Vtéto pozici má pocit, že má své ruce pod kontrolou, anemohou ji tak zradit.

Každý člověk je jedinečný, aproto uněho najdeme iosobní vzorec neverbálního chování, který při prvním setkání nedokážeme hned identifikovat. Sama stím mám osobní zkušenost. Jeden renomovaný podnik mě oslovil spoptávkou na školení jeho prodejců apozval mě do výběrového řízení. Spolu se mnou se do posledního kola výběrového řízení dostali ještě další dva školitelé. Vtomto kole jsme měli svoji nabídku osobně odprezentovat. Za podnik byl přítomen ředitel, vedoucí personálního oddělení ajeho asistentka. Já jsem šla na řadu jako poslední anevypadalo to pro mě příliš dobře. Oba školitelé předvedli perfektní prezentaci vPowerPointu, zatímco já jsem předstoupila sprázdnýma rukama – čili nijak dobrý začátek. Aaby toho nebylo málo, seděl ředitel během celé prezentace opřený oopěradlo židle srukama zkříženýma na hrudi, téměř se na mě nedíval, nepřikyvoval hlavou, neusmíval se, ani jinak nedával najevo, co si myslí. Když jsem skončila, řekl jen „děkuji“, aniž by se na mě podíval, ajá jsem opustila místnost.

Zakázku jsem tak vnitřně odepsala. Když mě ale asistentka doprovázela při odchodu, řekla mi: „Ředitel byl nadšený. Jsem přesvědčená, že zakázku dostanete vy.“ To mě celkem zmátlo. Ale skutečně, již druhý den mi volal vedoucí personálního oddělení asdělil mi, že si vybrali mě. Jaký byl důvod mé chybné interpretace? Zkrátka jsem nezohlednila možnost, že zdrženlivá řeč těla ředitele je jeho obvyklým chováním, jeho typickým individuálním projevem (baseline).

Přímé srovnání

Jsem-li rozpačitá, mám tendenci neustále se usmívat. Mám přitom celé tělo velmi napjaté avelice strojeně gestikuluji rukama. Musím si proto dávat pozor, abych těmto gestům nepřipisovala, když si jich všimnu udruhých lidí, stejný význam, jaký mají umě. Jednou jsem se na jedné akci, na které jsem přednášela, setkala smužem, jenž ze mě nespustil oči. Cítila jsem, že by mě rád oslovil. Aprotože jsem zvědavá, oslovila jsem ho první. Pochválil obsah azábavnost mého příspěvku. Jeho další poznámka mě ale zarazila: „Jste jako doplněk kAnke Engelke. Ta je podle mne naprostá klasa.“

Není divu, že se mu můj výkon líbil, když své hodnocení Anke Engelke, oblíbené německé moderátorky, zpěvačky akomičky, přenesl přímo na mě. Když si asociujeme nějakou vlastnost, vzhled, barvu hlasu nebo gesta nějaké osoby sněčím pozitivním, pak zpravidla ivlastní hodnocení dopadne pozitivně – platí to ale iopačně. Tato skutečnost byla prokázána vcelé řadě testů aříká se jí „haló efekt“.

Chybějící kontext

Pro správnou interpretaci řeči těla je třeba vždy brát vpotaz ipříslušný kontext, tzn. motiv, vztah kdruhé osobě, prostory, aktuální rozpoložení, předchozí setkání atd.

Uveďme si několik příkladů. Předpokládejme, že jste vedoucí oddělení asrdečně obejmete jednu pracovnici, což neunikne pohledům ostatních pracovníků. Ti teď mohou snadno nabýt dojmu, že tuto pracovnici upřednostňujete před ostatními. Přitom jste ji chtěli jen utěšit, protože má dítě vnemocnici. Nebo vezměme jiný příklad. Se svými kolegy sedíte na poradě. Náhle zívnete aprotáhnete si ruce. Jak to budou vnímat vaši kolegové? Správně! Budou si myslet, že jejich příspěvky jsou pro vás nudné nebo že je porada příliš zdlouhavá. Nikdo znich přitom neví, že máte za sebou dlouhý let zdruhého konce světa abojujete snarušeným biorytmem kvůli časovému posunu.

Jak se vyvarovat nehod

Když se lidé dozvědí, že jsem odbornicí na řeč těla, často reagují tak, že ztuhnou, najednou nevědí, co srukama, acítí se nepříjemně. Pravděpodobně se domnívají, že si musí dávat pozor na každé své sebenepatrnější gesto, jinak je hned prokouknu. Ale ani odborník na řeč těla nedokáže dělat stoprocentně přesné analýzy toho, co se odehrává vdruhých lidech. Faktem však je, že my všichni – odborníci ilaici – neustále posuzujeme lidi okolo sebe. Většinou to ovšem probíhá nevědomky. Vyplatí se proto rozvíjet pozorovací schopnosti pro vyšší přesnost vlastních odhadů. Atoho docílíte následovně.

Zohledňujte individuální zvyklosti

Jak jsme si již řekli, každý člověk má specifickou řeč těla – svůj typický individuální projev (baseline). Všímejme si proto nejprve normálních individuálních neverbálních projevů druhého člověka ajeho komunikačních zvyklostí. Ty se nejlépe ukážou vnestresových situacích. Čím častěji jste sněkým vkontaktu, tím jednodušší je pro vás identifikovat jeho typický projev. Vybavte si nějakou svoji blízkou osobu. Nevědomě hned vycítíte, když něco není vpořádku, protože se její chování liší od jejího typického projevu, byť by byla změna jen nepatrná.

Všímejte si proto pozorně chování svých spolupracovníků, kolegů či přátel avytvořte si základní obraz jejich typických projevů, abyste snadněji dokázali poznat změny vjejich chování. Pokud ktomu nemáte dostatek času, využijte pro svá pozorování rozhovory obanálních tématech, jež nevzbuzují žádné emoce. Zapamatujte si mimiku, držení těla, gestikulaci rukou, postoj, držení těla při sezení aobecné neverbální projevy, které jsou pro danou osobu typické.

•Má uvolněný, nebo napjatý výraz ve tváři?

•Působí svým držením těla sebevědomě, nebo nejistě?

•Jsou gesta uvolněná, nebo nervózní?

•Má dobrou, nebo špatnou náladu?

•Je můj protějšek přátelský, nebo útočně naladěný?

Jestliže pak během rozhovoru dotyčná osoba změní svůj typický projev, který jste uní identifikovali, měli byste zpozornět. Jestliže váš protějšek například při svých výpovědích vždy živě gestikuluje rukama anáhle stím přestane, může to znamenat rostoucí napětí. Změní-li se náhle jeho neutrální výraz na permanentní úsměv, který však působí nuceně, může to být náznak strachu. Akdyž najednou velmi zrychlí tempo řeči azvýší hlas, znamená to pravděpodobně nervozitu. Na druhou stranu může náhlá změna vběžném chování znamenat pouze to, že dotyčná osoba přemýšlí ověcech, které jsou pro ni důležité, nebo že si vhlavě přehrává určité varianty. No ačíst myšlenky nedokáže nikdo.

Rozlišujte mezi univerzálními aindividuálními signály

Existují neverbální „slovníky“, které jsou uvšech lidí podobné či dokonce stejné. Emoce jsou univerzální ataké mezinárodní. Jestliže někdo stiskne rty, až mu zbělají, pak je zaručeně naštvaný. Jestliže někdo přizvedne ramena, aby si chránil citlivou oblast krku, jeho hlava je strnulá apohybuje pouze očima, pak můžeme předpokládat, že je ustrašený nebo má strach minimálně vdaný okamžik.

Dávejte signály do kontextu

Ojedinělý neverbální signál je nedostatečný kposouzení záměrů apocitů člověka, který signál vyslal, stejně jako jedno slovo moc neprozradí oobsahu celé věty. Signály proto musí být častější nebo vkombinaci sjinými signály. To, že si někdo dá krátce ruku před ústa, ještě automaticky neznamená, že něco zatajuje. Zájem se například projevuje tak, že náš protějšek lehce povytáhne obočí nahoru, udržuje snámi stále oční kontakt, naklání se knám celým tělem ajeho mimika přitom působí uvolněně. Akdo přitom ještě tu atam přikývne, případně se druhého lehce dotkne nebo dotyk jen naznačí, tento dojem zájmu ještě posílí.

Když však na schůzce se zákazníkem vidíte, že se často dívá na hodinky nebo směrem ke dveřím, spíše než na židli sedí na její hraně, horní částí těla se od vás odklání ašpičkami nohou pohupuje směrem ke dveřím, pak tyto signály hovoří celkem jasně. Nechte toho člověka jít. Nemá zájem ani čas.

Idiosynkratické signály

Ucelé řady lidí se můžeme setkat svelice individuálními prvky, takzvanými idiosynkratickými signály. Například jestliže někdo mívá při mluvení roztažené prsty nebo neustále cuká rameny, pak je to jeho typický projev.

Vedle toho působí řeč těla vrůzných situacích různě vzávislosti na společenských aprofesních normách, kulturních zvyklostech, pohlaví aočekávání posluchačů, spolupracovníků či kolegů. Tak například vedoucí pracovníci se budou chovat apohybovat ve své firmě jinak než vcizím podniku. Skolegou vpráci, který je vpodnikové hierarchii na stejné úrovni jako vy, budete mluvit jinak než spracovníkem, který je vaším podřízeným. Rozhovor vkuchyňce bude probíhat vuvolněnějším tónu než rozhovor ujednacího stolu. Astejně tak uvolněné bude idržení těla.

Seismograf pravdy

Můžeme zneverbálních signálů poznat, že náš partner právě není upřímný nebo že nemyslí vážně to, co říká? Ano, velice jednoduše. Emoce jako strach, nejistotu či nervozitu nevědomky prozrazujeme vnašich gestech, mimice ařeči těla aprakticky je nedovedeme kontrolovat. Projevuje se to zejména vdistálních oblastech. To jsou části těla nejvzdálenější od srdce, jako jsou nohy aprsty. Ale izdrobných, rychlých změn ve tváři (tzv. mikrovýrazů) můžeme vyčíst, co se vedruhém odehrává. Při lhaní se například změní výraz obličeje adržení těla, byť jen na zlomek sekundy.

Mnoho lidí tyto mikrosignály ani nezaregistruje, ale často mají neomylný pocit, že zde něco nehraje. Psychologové zjistili, že se na řeč těla spoléháme spětkrát větší pravděpodobností, když udruhého narazíme na rozpor mezi slovy ařečí těla. Přesto bychom ani vtěchto případech neměli vyvozovat ukvapené závěry. Zde chci ještě jednou důrazně připomenout: Pouze sledováním celého těla azohledněním celkové situace můžeme spolehlivě zjistit, co se vdruhém odehrává, co nám doopravdy sděluje.

Znáte „nejčestnější“ části svého těla?

Jsou to nohy! Může za to limbický systém vnašem mozku. Díky němu máme nejmenší vliv na ty části těla, které jsou nejvzdálenější od mozku. Když chceme rychle zjistit, oco druhému jde, měli bychom tedy náš „sken“ začít doslova pěkně od podlahy apoté postupovat nahoru. Kdo má například při rozhovoru nohu nasměrovanou kosobě, která mluví, ten souhlasí stím, co slyší. Aopačně – odvrácená noha signalizuje nesouhlas.

Mikrovýrazy trvající pouhý okamžik

„Člověk zajisté lže ústy, ale hubou, jak jí přitom kroutí, přece jen ještě říká pravdu.“ Už Friedrich Nietzsche, autor tohoto citátu, znal takzvané mimické mikrovýrazy, které mohou prozradit skutečné myšlenky apocity člověka. Výmluvná je totiž nejenom naše tvář, ale samozřejmě itvář našeho protějšku. Už jste si někdy položili otázku, co váš protějšek právě doopravdy cítí nebo co si myslí? Zda mluví pravdu? Když pochybujete otom, co vám druhý říká, zaměřte se na jeho mimiku. Následující signály naznačují, že zřejmě neříká pravdu:

•náhlé emoce, které trvají příliš dlouho nebo přicházejí příliš pozdě;

•nehybná tvář hráče pokeru;

•mimický výraz, který neodpovídá tomu, co bylo právě řečeno;

•nápadně kontrolované chování;

•gesta odmítání, odsouvání či odhazování, sloužící kzakrytí rozpaků.

Osm univerzálních výrazů tváře

Radost

Znechucení

Při znechucení jsou koutky úst protaženy dolů.

Opovržení (cynismus)

Strach

Překvapení

Při překvapení se rozšíří oči.

Smutek

Starost

Hněv

Zorničky prozradí mnohé

Nesrovnalosti, které vzbuzují nedůvěru

Řeč těla předchází mluvenému slovu

Rychlé střídání emocí

Přehnané apříliš dlouho trvající emoce

Nesymetrické napětí

Používání neverbálních signálů

Pravidlo tří kroků

Nekontrolovatelná polovina těla

Jednou nohou na útěku

Taktovka

Pohupování ve stoje

Brzdový pedál

Čas odejít

„Macho“ pozice

Noha přes nohu

Pro sebeuklidnění

Zvláštní způsob dýchání

Gesta prozrazující rozpaky

Polykání, zívání, zvlhčování rtů

Hra shlasem

1.4Bonus: Digitální řeč těla pro sociální média

Síla obrazů

Na síti kvůli povolání

Hledání nové práce