Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Steven R. Gundry

Skryté tajemství dlouhověkosti
Zůstaňte mladí až do vysokého věku

Přeloženo z anglického originálu knihy Stevena R. Gundryho the Longevity Paradox – How to Die Young at a Ripe Old Age, vydaného nakladatelstvím HarperCollins Publishers, Spojené státy, 2019.
Published by arrangement with Harper Wave, an imprint of HarperCollins Publishers.
Copyright ©2019 by Steven R. Gundry
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7390. publikaci

Překlad Ivana Sýkorová
Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky na námět originálu Vojtěch Wagner
Fotografie autora © Cookie Schulte, © 2018 Agoura Health Products, LLC
Počet stran 248
První vydání, Praha 2019
Vytiskla tiskárna PBtisk, s.r.o., Příbram

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-1163-3 (ePub)
ISBN 978-80-271-1162-6 (pdf)
ISBN 978-80-271-2498-5 (print)

Věnováno Edith Morreyové, která ve všech mých
knihách vystupuje pod přezdívkou „Michelle“

5. května 1912 – 15. dubna 2018

Děkuji Vám za to, že jste mně i všem čtenářům
této knihy ukázala, jak zemřít mladá ve zralém věku.

I nadále mě každý den inspirujete.

Upozornění

Tato kniha obsahuje rady a informace vztahující se k péči o zdraví. Ty by neměly nahrazovat doporučení vašeho lékaře ani jiných zdravotnických pracovníků a měly by sloužit jako doplňkové. Pokud víte, že trpíte zdravotními potížemi, nebo na ně máte podezření, doporučujeme, abyste jakýkoli ozdravný program nebo léčbu, které byste rádi podstoupili, nejprve konzultovali se svým lékařem. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby byly informace obsažené v této knize aktuální k datu vydání. Vydavatel ani autor nenesou žádnou odpovědnost za případné zdravotní následky, jež by mohly nastat v důsledku použití metod doporučených v této knize.

O autorovi

Steven R. Gundry, MD, absolvoval s vyznamenáním cum laude Yaleovou univerzitu se zvláštním oceněním v oboru biologické a sociální evoluce člověka. Po obdržení titulu Alpha Omega Alpha z Lékařské fakulty v Georgii doktor Gundry získal atestace v oboru všeobecné chirurgie a kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Michiganské univerzitě, později obdržel také prestižní postgraduální vědecké stipendium v Národním institutu zdraví USA. Vynalezl zdravotnické prostředky, které dokážou odvrátit odumírání buněk při srdečních infarktech, přičemž z různých verzí těchto zařízení vznikla Gundryho retrográdní kardioplegická kanyla společnosti Medtronic, nejčastěji používaný prostředek svého druhu na celém světě, který chrání srdce při otevřených operacích. Po praxi na oddělení vrozených srdečních vad v nemocnici Hospital for Sick Children, v nemocnici Great Ormond Street v Londýně a dvou letech na postu profesora na Lékařské fakultě při Univerzitě v Marylandu nastoupil doktor Gundry jako profesor a vedoucí katedry kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Lékařské fakultě v Loma Lindě.

Během svého působení v Loma Lindě se doktor Gundry stal průkopníkem v oboru xenotransplantací a zkoumal, jak reagují bílkoviny imunitního systém a cév jednoho živočišného druhu na transplantované srdce jiného živočišného druhu. Byl jedním z dvaceti vědců zkoumajících první implantovatelnou levokomorovou srdeční podporu schválenou americkým Úřadem pro kontrolu potravin a léčiv (FDA – Food and Drug Administration). Dále vyvinul Gundryho ministernotomii, což je nejrozšířenější minimálně invazivní chirurgická technika operace aortální chlopně; Gundryho laterální tunel, což je živá tkáň, jež může pomoci při rekonstrukci srdce dětí se závažnými vrozenými deformacemi srdce; a žilní kanylu Skoosh, nejrozšířenější kanylu používanou u minimálně invazivních operací srdce.

Jako konzultant společnosti Computer Motion (nyní Intuitive Surgical) byl doktor Gundry jedním z otců robotických operací srdce. Brzy získal povolení FDA k provádění roboticky asistovaných minimálně invazivních operací bypassu koronárních tepen a operací dvojcípé chlopně. Je vlastníkem patentů na bezešvé spojování cév a bypassy koronárních tepen a rovněž na bezešvou rekonstrukci dvojcípé chlopně bez nutnosti použití mimotělního oběhu.

Doktor Gundry byl členem představenstva Americké společnosti pro umělé vnitřní orgány (American Society of Artificial Internal Organs), byl zakládajícím členem představenstva a zodpovídal za finanční řízení divize Americké kardiologické asociace (American Heart Association) v Palm Desert. Doktor Gundry byl jmenován členem těchto organizací: American College of Surgeons, American College of Cardiology, American Surgical Association, American Academy of Pediatrics a College of Chest Physicians. Mnohokrát revidoval abstrakty výročních zasedání Americké kardiologické asociace. Je autorem více než tří stovek článků, kapitol a abstraktů v odborných lékařských publikacích zaměřených na chirurgii, imunologii, genetiku, výživu a výzkum lipidů, pracoval rovněž ve více než třiceti zemích a podnikl i několik charitativních misí.

V roce 2000 ho inspiroval případ překvapivého zastavení progrese ischemické choroby srdeční u „neoperovatelného“ pacienta v důsledku kombinace změny stravy a výživových doplňků a kariéra doktora Gundryho se začala ubírat zcela jiným směrem. Sám byl obézní a všechny diety chronicky selhávaly, proto navázal na svou diplomovou práci z Yaleovy univerzity a vyvinul dietu založenou na evolučním kódování a interakci lidského holobiomu, genů a prostředí. Dodržováním zásad programu se mu podařilo vyřešit řadu vlastních zdravotních potíží. V průběhu tohoto procesu bez většího úsilí shodil více než třicet kilo a váhu si udržel i po dalších sedmnáct let. Tyto objevy ho přivedly k založení Mezinárodního institutu srdce a plic (International Heart and Lung Institute) a také jeho specializované divize známé jako Centrum restorativní medicíny v Palm Springs a Santa Barbaře v Kalifornii. Zde zasvětil výzkum a klinickou praxi změnám diety a výživy vedoucím ke zvrácení progrese většiny nemocí, mimo jiné srdečních chorob, cukrovky, autoimunitních onemocnění, rakoviny, artritidy, selhání ledvin a neurologických onemocnění, jako je například demence nebo Alzheimerova choroba, přičemž k maximalizaci zlepšení zdraví a dlouhověkosti pacientů využívá komplexní krevní testy a měření průtoku krve.

Popsaný výzkum vyústil v roce 2008 ve vydání prvního bestselleru Dr. Gundry’s Diet Evolution: Turn Off the Genes That Are Killing You and Your Waistline. Po úspěchu knihy se stal jedním z nejuznávanějších světových odborníků v oblasti lidského mikrobiomu a souvislostí mezi střevy, přijímanou potravou, produkty, které používáme, a tělesným i duševním zdravím a celkovou spokojeností. V posledních letech věnuje více než padesát procent své činnosti léčbě náročných autoimunitních onemocnění u pacientů, které k němu posílají lékaři z celého světa. Na základě svých zjištění vydal bestseller deníku New York Times s názvem Skryté nebezpečí zdravých potravin, kuchařku The Plant Paradox Cookbook a také knihu The Plant Paradox: Quick and Easy, která vyšla nedávno. Kniha Skryté nebezpečí zdravých potravin byla přeložena do více než pětadvaceti jazyků a odstartovala celosvětový zájem o stravu bez lektinů.

Doktor Gundry byl jednadvacet let po sobě jmenován jedním z nejlepších lékařů v Americe v žebříčku společnosti Castle Connolly, což je nezávislá organizace zabývající se hodnocením činnosti lékařů; patnáct let v řadě byl jmenován jedním z nejlepších lékařů podle magazínu Palm Springs Life a šest let v řadě jedním z nejlepších lékařů podle časopisu Los Angeles Magazine.

Doktor Gundry sestavil výživové zásady pro lázeňská střediska Six Senses Resorts and Spas po celém světě a je odborným vědeckým poradcem společnosti Pegasus Capital Advisors. Byl pozván, aby přednášel na neurologických summitech Stanfordské univerzity a Massachusettského technologického institutu na téma vlivu střev na duševní zdraví a degradaci mozku. V roce 2016 založil společnost GundryMD, která nabízí vlastní řadu výživových doplňků a kosmetických přípravků.

Doktor Gundry žije se svou ženou Penny a psy Pearl, Minnie a Sadie v Palm Springs a Montecitu v Kalifornii. Nedaleko bydlí i jeho dospělé dcery Elizabeth a Melissa se svými manželi Timem a Rayem a dětmi Sophií a Oliverem.

Řekli o knize…

„Doktor Gundry v knize Skryté tajemství dlouhověkosti vyvrací dlouhodobě zažité názory na stárnutí, objasňuje běžně rozšířené mylné domněnky a předkládá provokativní, avšak přesvědčivé argumenty, podle nichž délka a kvalita života závisí na zdraví mikrobiomu. Tato praktická, informativní kniha vám dá naději a změní váš pohled na stárnutí.“

Mark Hyman, MD, ředitel Centra funkční medicíny při Clevelandské klinice
autor bestselleru Times Food: What The Heck Should I Eat?

„Často slýcháme, že vědecký výzkum v budoucnosti přinese elixír, který nám umožní žít déle a zdravěji. Ale jak doktor Gundry mistrně odhaluje v knize Skryté tajemství dlouhověkosti, všechny nástroje, které nám mohou otevřít dveře k delšímu a zdravějšímu životu, máme ve svých rukou už nyní. Velmi obohacující čtení je podloženo informacemi z nejnovějších výzkumů a poskytuje čtenářsky přístupné rady, jak si prodloužit vzácnou existenci.“

David Perlmutter, MD, autor bestsellerů Moučný mozek
a Mozek v kondici: Netušená síla střevních mikrobů a cesta ke svěžímu mozku

„Kniha Skryté tajemství dlouhověkosti je dobře napsaným a zábavným průvodcem lokalitami, v nichž má domov obvykle přátelský mikrobiom, který vám pomůže omládnout a dožít se vyššího věku.“

Mehmet Oz, MD, profesor chirurgie

„V knize Skryté tajemství dlouhověkosti doktor Gundry předkládá složité vědecké informace o stárnutí do podoby srozumitelného a uskutečnitelného programu. Chcete-li si prodloužit život a být zdravější, držíte v rukou tu nejlepší knihu na toto téma.“

Dale Bredesen, MD, autor bestselleru The End of Alzheimer’s

„Doktor Gundry už pomohl milionům pacientů trpících zánětlivými onemocněními. Ve své knize Skryté tajemství dlouhověkosti nyní ukazuje čtenářům, jak se bránit zánětům, které přispívají ke vzniku nemocí a zhoršování zdravotního stavu s přibývajícím věkem.“

Valter Longo, Ph.D., ředitel Institutu dlouhověkosti při Univerzitě v Jižní Kalifornii
autor bestselleru The End of Alzheimer’s

Úvod

Je to zkouška

V době, kdy jsem psal tuto knihu, rychle a poklidně zemřela Edith Morreyová, o níž jsem v předchozích knihách psal jako o „Michelle“, pouhé dva týdny před svými stošestými narozeninami. S Edith jsem se poprvé setkal krátce poté, co jsem svou praxi přestěhoval z Univerzity v Loma Lindě do Palm Springs v Kalifornii. Když vešla do ordinace, spatřil jsem nádhernou vysokou ženu s noblesně vzpřímeným postojem, která měla krásný účes a byla oblečená podle poslední módy. Myslel jsem si, že je jí přibližně pětašedesát. Ovšem po zběžném pohledu do zdravotní dokumentace se mi rozklepaly ruce. Zapomeňte na pětašedesát let nebo pětasedmdesát či dokonce na pětaosmdesát. Bylo jí přes devadesát let! Žena, která přede mnou stála v botách s téměř osmicentimetrovými podpatky (nepřeháním), mě šokovala svým mladistvým vzhledem, jelikož podle zdravotní karty byla ve skutečnosti docela stará.

V Loma Lindě v Kalifornii – jedné z nejznámějších „modrých zón“ na světě – jsem se seznámil s mnoha zdravými stoletými lidmi. Byl jsem však naprosto nepřipravený na setkání s Edith. Byla zosobněním zdánlivého paradoxu: ač byla podle kalendáře velmi stará, její fyzické tělo vypadalo až nepatřičně mladě a vitálně.

Edith mi řekla, že byla nedávno na mé přednášce a že jsem jí připomněl jednoho odborníka na zdravou výživu, jehož přednášku slyšela před více než sedmdesáti lety, když jí bylo pouhých dvacet let. Tím odborníkem byl nutricionista Gayelord Hauser a jeho doporučeními se od té doby do písmene řídila. Koupila si a přečetla všechny jeho knihy, dodržovala jeho výživový program a nepolevila ani tehdy, když jí manželé říkali, že je blázen (za svůj život pochovala dva manžely, přičemž jeden z nich byl lékař). Po celoživotním dodržování doporučení Gayelorda Hausera byla i ve svém věku stále fit a zdravá jako rybička.

Nemohl jsem uvěřit, jaké mám štěstí, že jsem ji potkal. Zahrnul jsem ji otázkami a chtěl jsem vědět, co přesně se od Hausera dozvěděla a jak se jí podařilo udržet si zdraví a vitalitu do pozdního věku. Ačkoli jsem se stal jejím lékařem a byl jsem jím až do dne, kdy zemřela, mohu s jistotou říci, že jsem se od ní naučil víc, než se ona naučila ode mě. Ukázala mi, že paradox dlouhověkosti – schopnost zemřít mladý ve zralém věku –, o němž jsem do té doby jen spekuloval, je opravdu reálný a přístupný každému.

Čím více informací o výživových zvyklostech Edith (a přeneseně také Gayelorda Hausera) jsem získával, tím hlouběji jsem se nořil do výzkumu dlouhověkosti a objevil jsem další paradox, který ovlivňuje stárnutí: Starobylé nelidské geny mají moc zachovat nám mládí. Jak je to možné? Připoutejte se, prosím – vydáváme se na docela dobrodružnou cestu.

V knize Skryté nebezpečí zdravých potravin jsem vás vyzval, abyste nastoupili do imaginárního stroje času a vydali se společně se mnou 450 milionů let do minulosti, do doby, kdy byly rostliny jedinou formou života na Zemi. Planetu ovládaly přibližně devadesát milionů let, dokud se neobjevil hmyz, který se rostlinami začal živit. Pro rostliny to bylo těžké, ale nehodlaly se vzdát bez boje. Rostliny jsou úžasné organismy, které dokážou proměnit světlo ve hmotu, což je vlastnost, kterou si lidé dosud neosvojili. Nemohly dovolit, aby jim taková maličkost, jakou byly nenadálé nálety milionů miniaturních predátorů, bránila v růstu a reprodukci, a tak si na svou ochranu vyvinuly komplexní obranné mechanismy. V arzenálu obranných prostředků nechyběly chemické látky, které na predátory působily jako jed, paralyzovaly je nebo lapily do pasti, či látky, po nichž škůdci onemocněli nebo byli dezorientovaní. V knize Skryté nebezpečí zdravých potravin jsem vyslovil názor, že většina nemocí, kterým lidé v dnešní době čelí, je důsledkem neuvážené konzumace těchto rostlinných látek (pokud jste knihu nečetli, nedělejte si starosti – není nezbytným předpokladem k tomu, abyste si mohli přečíst knihu, kterou právě držíte v ruce, a abyste porozuměli, o čem se v ní píše!).

Teď bych chtěl, abyste se mnou nastoupili do dalšího stroje času, v němž se přeneseme ještě hlouběji do minulosti, přibližně do doby před třemi miliony let.

Ocitneme se v rozlehlé pustině, kterou jako jediní živoucí tvorové obývají bakterie a další jednobuněčné organismy, jež jsou schopny růst a štěpit se bez přístupu kyslíku. Ačkoli je to těžko uvěřitelné, kyslík může být ve skutečnosti pro tyto jednobuněčné organismy smrtící. Téma si později objasníme podrobněji, ale prozatím si řekněme, že těmto organismům se daří i v toxickém plynu nazývaném sulfan. V atmosféře se však odehrává něco zásadního: obsah kyslíku stoupá. Tyto bakterie se vyvíjely v anaerobním prostředí (bez kyslíku). Kyslík je pro ně smrtící a svět se náhle stává velmi nebezpečným místem.

Obdobně jako všichni živoucí tvorové mají i tyto bakterie, jež patří do skupiny jednoduchých prokaryotních organismů, biologický cíl přežít a předat svou DNA další generaci, takže přišly s chytrým plánem, jak se v novém nehostinném prostředí chránit. Schovají se uvnitř jiných jednobuněčných organismů a uzavřou pakt, jenž dramaticky změní vývoj života na Zemi. Výměnou za potravu a stálý, chráněný domov budou bakterie dodávat buňkám hostitele energii, která se stane důležitým zdrojem pro rozvoj životních funkcí a přežití. Právě tento pakt vedl k vývoji pokročilejších eukaryotních organismů, jež daly vzniknout buňkám řas, hub, rostlin a všech zvířat, včetně mě i vás.

Vraťme se teď zpět do našeho stroje času a vydejme se po proudu do jednadvacátého století. Co kdybych vám řekl, že tyto pohlcené bakterie stále sídlí uvnitř vašich buněk? Jak se říká, pravda bývá často podivnější než fikce. Tyto bakterie se nazývají mitochondrie a jejich úkolem je využívat kyslík, který dýcháte, a kalorie, které přijímáte s potravou, k výrobě energie pro všechny buňky v těle. Ne všechny druhy bakterií však uzavřely před miliardami let s těmito jednobuněčnými organismy stejný pakt. Co se tedy stalo s těmi ostatními? Díky tomu, že bakterie v buňkách vyráběly energii, mohly se organismy vyvíjet ve stále složitější tvory a obsah kyslíku v atmosféře nadále stoupal. Ostatní bakterie unikly působení kyslíku tím, že se přestěhovaly do střev živočichů, která připomínala anaerobní prostředí, v němž přežívaly miliardy let.

Bylo by příliš „scestné“ tvrdit, že bakterie daly vzniknout živočichům včetně člověka proto, aby nepřišly do kontaktu s kyslíkem a mohly bezpečně přežít na Zemi? A když už mluvíme o „scestných“ myšlenkách, co kdybych vám řekl, že bakterie ve vašich střevech udržují blízké kontakty se svými příbuznými, mitochondriemi uvnitř buněk, a komunikují spolu o tom, co se děje „na druhém břehu“? Na následujících stranách vám vše vysvětlím a doplním i další informace.

Možná se teď ptáte, co to má společného s dlouhověkostí. Jedním slovem můžeme říci, že všechno. Jste domovem těchto bakterií a vše, co se s vámi děje, tedy závisí na tom, co se děje s nimi. Zpočátku může být těžké přijmout fakt, že váš osud leží v rukou bilionů bakterií, které žijí ve vašem těle, na jeho povrchu i okolo něj. Věci se mají takto: v podstatě nejste tím, kým si myslíte. Vaše skutečné já – nebo přesněji vaše úplné já – zahrnuje i všechny tyto bakterie, přičemž ono „já“, které dobře znáte, je vlastně jen malou částí většího celku. Devadesát procent buněk ve vašem těle ve skutečnosti vůbec není lidského původu. Jsou to buňky bakterií, virů, hub a červů žijících na povrchu i uvnitř vašeho těla, jež se souhrnně nazývají mikrobiom nebo také holobiom, jak už vědí zkušení čtenáři knihy Skryté nebezpečí zdravých potravin.

Vaše dlouhověkost je tedy paradoxně spjata s osudem těchto starobylých organismů – nejstarší součásti vašeho těla mají schopnost pomáhat vám udržet si mládí. Vše se odvíjí od potřeby bakterií přežít a předat svou DNA. Vaše tělo v podstatě slouží jako nájemní dům pro váš mikrobiom, kterému s oblibou říkám „havěť“. Jste jejich domovem. A jak se brzy dozvíte, pokud jim poskytnete příjemný a útulný domov, budou výjimečně dobrými nájemníky. Budou šetřit energií a vodou, budou udržovat rozvody v perfektním stavu a dokonce i fasádní barva bude vypadat stále svěže. Budete-li je naopak krmit jídly, jež jim neprospívají, nastěhují se do domu squatteři a obsadí ho, nechají shnít základy, zatímco prospěšné bakterie to vzdají a tělo spolu s nimi začne degradovat. Vztahy lidí a mikrobů vždy byly a nadále budou symbiotické. Jinými slovy se dá říci, že jejich zdraví závisí na vás a obráceně. Když se o ně dobře postaráte, budou se oni starat o vás – dlouhodobě.

Kromě toho, že se lidské tělo skládá více než z devadesáti procent z cizích buněk, mají lidé i cizí geny. Věřte nebo ne, devětadevadesát procent všech genů, jež tvoří vaše „já“, není vůbec lidského původu, ale patří bakteriím, virům nebo prvokům. Lidé mají ve skutečnosti jen velmi málo genů, a ty, které máme, jsou v zásadě totožné s geny našich lidoopích příbuzných, šimpanzů a goril. Dokonce i popcorn, který možná právě jíte (to byla jen zkouška: pokud jste četli knihu Skryté nebezpečí zdravých potravin, rozhodně byste si popcorn nedali, že ne?), má 32 000 genů, zatímco vy jich máte jen mrzkých 20 000.1 Nejspíš si říkáte, jak je to možné. Kukuřice má více genů než člověk? Jsme přece mnohem vyspělejší než hloupá rostlina! Dobře, fajn, kukuřice nás možná porazí, ale určitě máme nejvíce genů ze všech živočichů, že? Omyl! Nejvíce genů ze všech živočichů, něco málo přes 31 000,2 má vodní blecha Daphnia, která zaujímá místo v žebříčku hned za kukuřicí.

Ale jak je možné, že jsou lidé tak vyspělí, když mají jen tak málo genů? Čím se lišíme od jiných tvorů, když ne počtem genů? Odlišují nás bakterie. S tím, jak se lidé vyvíjeli, měnilo se i složení našich bakterií, a byly to právě bakterie, nikoli geny, díky nimž jsme se stali lidmi.3 Jakkoli to může být šokující, většina toho, co se s námi stalo a co se s námi bude dít v budoucnosti, je dána stavem bakterií v našich střevech, ústech a na kůži. Měli bychom se tedy přestat zaměřovat na péči o jedno procento lidských genů a místo toho pečovat o 99 procent genů cizího původu, které tvoří lidskou bytost.

Zjištění, že nemáme své tělo plně pod kontrolou a ovládá je někdo jiný, může být pro některé z nás trochu nepříjemné. Ale opak je pravdou. Naučíme-li se být dobrými hostiteli mikrobů, můžeme významně ovlivnit, jak budeme stárnout a jak dlouho budeme žít. Pamatujte, že váš osud nezávisí na vašich genech, ale na vašem mikrobiomu, přičemž mnohá z vašich každodenních rozhodnutí týkajících se potravin, kosmetiky a produktů určených k osobní hygieně mají vliv na to, jak spokojení nebo nespokojení budou vaši mikrobi ve svém domově. Je paradoxní – a to si zapamatujte i do budoucna –, že ať se vašim rodičům nebo prarodičům přihodilo cokoli, vaše genetické výsledky ze stránek Ancestry.com nebo 23andMe se na vašem osudu a dlouhověkosti podílejí jen naprosto, naprosto minimálně. O vašem osudu mnohem více rozhodují biliony organismů, které žijí uvnitř vašeho těla a na jeho povrchu. Tito mikrobi významně investovali do svého domova – chtějí, aby jim dlouho vydržel v dobrém stavu. Jejich přežití doslova závisí na vás a vaše přežití zase na nich. Přesvědčili jsme se o tom díky pokusům na myších zbavených mikrobů (za svůj život nepřišly do kontaktu s bakteriemi, jež normálně osidlují jejich střeva), které mají kratší život a jsou náchylnější k nemocem v porovnání s myšmi s normálním složením bakterií, protože bez interakce s mikroby se imunitní systém nevyvíjí správně.4 Vaši mikrobi (neboli „střevní kamarádi“, jak jim s oblibou říkám) jsou zde proto, aby vám pomáhali. Své zdraví a dlouhověkost budete mít pevně ve svých rukou jen tehdy, když svůj osud svěříte svým mikrobům – vašemu druhému „já“ či neviditelným obyvatelům vašich útrob.

Na následujících stránkách vám nabídnu kompletní návod, jak pečovat o střevní kamarády a jak je správně živit. Ve skutečnosti vás vezmu na virtuální prohlídku všech čtvrtí, které váš mikrobiom obývá, díky níž se zorientujete jako v mapách od Googlu. Problém je, že stejně jako ve všech městských čtvrtích, i v těch vašich přebývají také lumpové. A pokud jste se stravovali podle standardní západní diety a životního stylu, je pravděpodobné, že tito lumpové vaše čtvrti obsadili. Poškodili velmi důležitou střevní bariéru, která odděluje obyvatele střev od zbytku těla, kladou své potřeby na první místo, obsadili zásobovací cesty, odepírají lidským buňkám potravu a brání jim v přístupu k důležitým informacím, jež potřebují ke správné činnosti. Na ulicích číhá na každém rohu nebezpečí, a vaši střevní kamarádi se proto začali skrývat.

Ale mám pro vás i dobré zprávy: pokud škodlivé mikroby vyhladovíte a hodíte těm prospěšným záchranné lano, vylezou střevní kamarádi z úkrytů, obnoví střevní bariéru a oživí okolní prostředí. Navíc si prospěšné bakterie začnou říkat o stále více věcí, které potřebují k tomu, aby se jim dařilo.

Střevní bakterie zodpovídají do značné míry nejen za vaše zdraví a za to, jak stárnete, ale zároveň ovlivňují i vaše chování. Díky zmapování lidského mikrobiomu v roce 2017 jsme zjistili, že vyšší tvorové, jako jsou lidé, kteří mají méně genů než rostliny a blechy, mají většinu informačních procesů nahraných na místě, jemuž s oblibou říkám „bakteriální cloudové úložiště“ a jež má významný vliv na řízení našeho osudu a zdraví. Tento genom obsahuje spoustu genů a neuvěřitelně rychle se dělí a reprodukuje, a proto má mikrobiom obrovskou moc informovat „vás“, váš imunitní systém a organely v buňkách o tom, co se děje ve vnějším světě. Ačkoli genom bakterie odpovídá pouhé desetině genomu lidské buňky, vědci z National Institute of Health (NIH) nedávno prokázali, že mikrobiom dodává lidskému tělu osm milionů jedinečných genů. To znamená, že uvnitř mého i vašeho těla se nachází třistašedesátkrát více bakteriálních genů než lidských genů!5 Protože se bakterie reprodukují (dělí) tak rychle a mají velký genetický „operační výkon“, dokážou střevní mikrobi téměř okamžitě zpracovávat a předávat informace, a to do té míry, že ovlivňují naše myšlení a jednání.

Celé roky jsem s pobavením a potěšením sledoval pacienty závislé na nezdravých jídlech nebo zapřisáhlé „masaře a bramboráře“, kteří přijdou na kontrolu po několika měsících, kdy se stravují podle výživového programu Plant Paradox, a vyprávějí mi, že začali mít nepřekonatelnou chuť na saláty a jinou zeleninu. Jsou v naprostém šoku z vlastního chování, které teď na dálku řídí nový soubor mikrobů, skuteční střevní kamarádi, kteří zcela jasně a nahlas dávají najevo, jak se má člověk starat o jejich domov. V celé knize se budete setkávat s tímto principem v praxi: Dopřejte střevním kamarádům to, co chtějí, a oni se vám odvděčí.6 Ze všeho nejlepší ovšem je, že škodliví mikrobi, kteří ve vás vyvolávají chutě na nezdravé potraviny, zmizí a přestanou vás trápit.

Teď si možná pomyslíte, jak je možné, že velení převzali škodliví mikrobi, když lidé žijí déle a zdravěji než dříve? Ne tak rychle. Ohledně stárnutí panuje řada mylných názorů, k nimž se už brzy dostaneme, přičemž prvním a nejzásadnějším omylem je domněnka, že si v otázce dlouhověkosti stojíme lépe než kdy v minulosti. Ano, průměrná délka života v uplynulých pěti desetiletích vzrostla. V roce 1960 byla průměrná délka života mužů v Americe 66,4 roku a v roce 2013 už byla o celých deset let delší.7 U žen činila průměrná délka života ve stejných letech 73,1 a 81,1 roku. Prodloužení života však z velké části můžeme přičítat skutečnosti, že jsme vyvinuli očkovací látky či antibiotika a že dodržujeme hygienické zásady, které vymýtí hlavní příčiny krátkého života, konkrétně infekční choroby, jež nepoměrně postihovaly malé děti. Možná jsme v koncích s tím, co dokáže moderní pokrok. V uplynulých třech letech se průměrná délka života bohužel snižovala!8 Nezapomínejme, že lidé se dožívali vysokého věku už v dobách, z nichž se dochovaly první písemné záznamy. Jedním z mých oblíbených zdokumentovaných příkladů je Luigi Cornaro, který žil na přelomu patnáctého a šestnáctého století a jehož díla Jak se dožít sta let nebo Pojednání o střídmém životě dosvědčují, že se dožil věku 102 let (ovšem nemějte strach, jeho „střídmý“ život obnášel i recept na denní dávku pěti set mililitrů – tedy zhruba dvou třetin lahve – červeného vína).

V současnosti jsme svědky poklesu délky průměrného života a výrazného snížení věkové hranice, do níž si udržíme pevné zdraví a perfektní kondici. Většina lidí dnes zaznamená zhoršování zdravotního stavu v padesáti letech.9 Přesto jsme velmi pokročili v prodlužování života prostřednictvím spousty lékařských zákroků, léků a procedur. Žijeme tedy déle, ale nežijeme lépe. A to je, milí čtenáři, další paradox stárnutí a zároveň i důvod, proč jste začali číst tuto knihu. Paradox je natolik rozšířený, že mnozí z nás předpokládají, že jsme předurčeni k tomu, abychom druhou polovinu života strávili ve stavu postupné degradace. Domníváme se, že je vlastně normální užívat několik léků na předpis, podstupovat invazivní operace a potřebovat kloubní náhrady. V mnoha případech se na zhoršení zdravotního stavu předem připravujeme – v rámci preventivních opatření například stěhujeme ložnice do přízemí domu, jako by snad byl daný termín, kdy přestaneme být schopni chodit do schodů! Povězte to obyvatelům Sardinie, kteří se pravidelně dožívají více než sta let a chodí na hornaté pastviny až do posledních dní života.

Jako kardiochirurg jsem přispěl k prodloužení života desítek tisíc pacientů. Jsem hrdý na skutečnost, že jsem tolika lidem pomohl žít déle, ale místa profesora a vedoucího katedry kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Lékařské fakultě v Loma Lindě jsem se vzdal poté, co jsem se dozvěděl, že většina informací, které jsme se ve škole učili o zdraví a dlouhověkosti – a které mnozí přední lékaři stále považují za pravdivé –, je jednoduše mylná.

V uplynulých devatenácti letech jsem léčil své pacienty prostřednictvím nutriční terapie v kombinaci s konvenční medicínou a znovu a znovu jsem pozoroval neuvěřitelné výsledky. Když se pacienti dobře starají o své střevní kamarády, mohou si výrazně prodloužit život. Jak už moji pacienti i pravidelní čtenáři vědí, zaznamenal jsem dramatické zlepšení stavu u nemocí, o nichž se mnozí lékaři stále domnívají, že jsou nevyléčitelné, přičemž změny zdravotního stavu dokážeme sledovat díky sofistikovaným krevním testům a pacienti je na sobě pociťují a vidí výsledky. Mnohé z těchto změn přímo souvisejí s úpravou střevních bakterií.10, 11

Díky výsledkům, které jsem zaznamenal u svých pacientů, vlastním analýzám obrovského množství nedávných výzkumů zaměřených na střevní mikrobiom a vlastním studiím zabývajícím se společnostmi, v nichž se lidé dožívají nejvyššího věku, už dnes vím, že střevní bakterie do značné míry ovlivňují to, jak dlouho a jak dobře budete žít. S pomocí svých úžasných pacientů jsem sestavil program, který vyžene škodlivé mikroby a zajistí, že se prospěšní mikrobi budou ve svém domově cítit bezpečně a spokojeně, a v důsledku toho se postarají o kompletní revitalizaci prostředí jak uvnitř, tak vně vašeho těla.

Některé prvky programu Longevity Paradox vám mohou připadat povědomé, jako například konzumace některých druhů zeleniny či dostatek pohybu a spánku, zatímco jiné jsou zcela nové, jako například fígly stimulující kmenové buňky, díky nimž si bude vaše tělo myslet, že je po celý rok zimní období, nebo větší prodleva mezi jídly sloužící k „vypláchnutí“ mozku přes noc. Tyto strategie pomohly mým pacientům snížit krevní tlak a markery cholesterolu, zároveň významně snižují příznaky artritidy a dalších kloubních potíží, zlepšují stav roztroušené sklerózy, lupusu a dalších autoimunitních onemocnění, zlepšují stav srdce a zpomalují nebo zastavují postup rakoviny a demence – a to nemluvím o tom, že díky nim pacienti hubnou a vypadají o desítky let mladší! Výsledky se dostavují bez hladovění, pojídání větviček, počítání kalorií či dlouhých hodin strávených ve fitku.

Nezáleží na tom, jak jste právě teď staří, jak staří si připadáte nebo jak moc jste nemocní či zdraví. Je to obdobné jako ve všech nejlepších pořadech o proměnách bydlení, kde renovace probíhá rychle, když kompetentní lidé dostanou správné materiály a mají motivaci odvést dobrou práci. Budete-li se řídit mým výživovým programem, už za pár týdnů budete mít v útrobách více střevních kamarádů a méně squatterů a uvidíte i pocítíte první výsledky, budete mít více energie a vymizí příznaky mnoha nemocí přičítaných stárnutí, jež se projevují jak na kůži, tak na váze.

Začněme tedy s transformací vašeho těla a proměňme ho v to nejatraktivnější apartmá na pobřeží oceánu, jaké je na trhu k mání. Vaše střevní baterie se vám zcela jistě odvděčí a zajistí vám dlouhý život ve zdraví.

První část
Mýty o stárnutí

Než se dostaneme k radám, jak se co nejlépe starat o střevní kamarády, pojďme si podrobněji vysvětlit, jak funguje lidské tělo a proč mají střevní mikrobi tak zásadní podíl na vašem zdraví a dlouhověkosti. Při té příležitosti si objasníme některá nedorozumění, dezinformace i zcela klamná tvrzení o tom, jak a proč stárneme.

Co se týče střevních bakterií, měli byste usilovat o dvě priority. Za prvé potřebujete, aby ty prospěšné byly tak spokojené, že u vás zůstanou a budou svůj domov zkrášlovat a dobře o něj pečovat, a zároveň aby ty škodlivé byly tak nespokojené, že nadobro vyklidí pole. Díky tomu získáte ideální populaci a rozmanitost střevních mikrobů, což je předpokladem dlouhého a zdravého života. Za druhé je nezbytné mít silnou střevní výstelku, které společně s dalšími vědci říkáme „hranice“ nebo slizniční bariéra, neboť ta udrží střevní mikroby na svém místě (ve střevech), kde vás mohou chránit před cizími nájezdníky a nebudou sami omylem považováni za vetřelce. Pevná, nepropustná bariéra je klíčem k prevenci před mnoha nemocemi, jež spojujeme s „normálním“ stárnutím.

Začněme u střevních bakterií: co jsou, co dělají a proč jsou tak důležitou součástí programu Longevity Paradox.

1. kapitola

Starodávné geny řídí váš osud

Vždy jsem se domníval, že budu stárnout stejně jako můj táta. Jak mu přibývala léta, začal se potýkat snadváhou, onemocněním srdce adalšími potížemi, které často spojujeme se stárnutím, jako jsou zatuhlé klouby, špatná pohyblivost aúbytek svalové hmoty. Anějakou dobu jsem skutečně stárnul téměř stejně jako on. Mnoho let jsem byl obézní, každý den mě sužovaly migrény stejně jako jeho aartritida se mi zhoršila natolik, že jsem při běhání musel nosit ortézy. Apřesto jsem běhával téměř padesát kilometrů za týden, každý den jsem chodil na hodinu do fitka amyslel jsem si, že se stravuji zdravě. Dělal jsem všechno správně– nebo jsem si to alespoň myslel –, atak jsem dospěl kzávěru, že chatrné zdraví arychlé stárnutí mohu přičítat špatné genetické výbavě. Zdůvodňoval jsem si to tak, že mám stejnou DNA jako můj otec, takže je mi dáno, abych byl tlustý anemocný, stejně jako byl on.

Na rovinu říkám, že jsem se šeredně mýlil. Naštěstí jsem na to přišel dříve, než někdo znás umřel.

Sotcem jsem nepochybně měl něco společného, konkrétně to byly stejné zdravotní problémy, snimiž se potýkal ion. Ale od té doby jsem zjistil, že jsme neměli stejné zdravotní problémy proto, že jsme měli stejnou DNA, ale proto, že jsme měli podobné návyky ažili jsme vpodobném prostředí, jež formovalo naše mikrobiomy (všechny ty biliony mikrobů vtěle, na kůži adokonce ive vzduchu okolo nás) pozoruhodně podobným způsobem. Rychlé stárnutí neměly na svědomí lidské geny, ale právě tyto mikrobiomy ajejich geny.1

Může vám to připadat jen těžko uvěřitelné, ale nejnovější vědecké výzkumy potvrzují, že tento fenomén má velmi reálné základy. Statistická analýza publikovaná vroce 2018 včasopisu Nature2 odhalila, že náš střevní mikrobiom (část mikrobiomu, která obývá střeva) formuje mnoho faktorů aže genetika „hostitele“ (ano, správně, jste pouhým hostitelem střevních mikrobů) má relativně malý vliv na zdraví adlouhověkost. Přečtěte si předchozí větu ještě jednou, abyste ji vstřebali. Lidské geny mají velmi málo společného svaším osudem. Když mi tedy některý zpacientů vypráví osvé rodinné anamnéze, dnes už vím, že ve skutečnosti poslouchám příběh ostravovacích návycích aživotním stylu jeho rodiny. Lidé, kteří nejsou geneticky příbuzní, ale žijí společně vjedné domácnosti, mají překvapivě podobný střevní mikrobiom.

Ještě přesvědčivější je skutečnost, že podle analýzy zveřejněné včasopise Nature vypovídaly střevní bakterie účastníků výzkumu ojejich zdraví– ataké ohladině krevního cukru či obezitě– mnohem lépe než genetika. Jinými slovy se dá říci, že stejné zdravotní potíže budete smnohem větší pravděpodobností sdílet se svými spolubydlícími nebo manželem či manželkou než sbiologickými rodiči, anení to dáno jen náhodou nebo shodou okolností. Je to proto, že máte podobné střevní bakterie.

Střevní bakterie nemají dopad jen na pár konkrétních zdravotních potíží, ale přímo ovlivňují zdraví adlouhověkost každé části vašeho těla, od kůže přes hormony až po hladinu energie vbuňkách. Azcela zásadním způsobem předurčují, jak dobře ajak dlouho budete žít.

Vrámci nedávné studie vědci zústavu China Institute analyzovali střevní bakterie více než tisícovky zdravých Číňanů ve věku od tří do sta let. Zjistili, že zdravá střeva jsou klíčovým indikátorem osob, jež se dožijí více než sta let.3 Střevní bakterie účastníků studie starších sta let byly až neuvěřitelně podobné bakteriím účastníků, kteří byli až osedm desítek let mladší. Století lidé měli střevní bakterie jako třicetiletí!

Průlomová studie zroku 20174 poprvé určila konkrétní typy bakterií (zčeledi Rumincoccaceae, Lachnospiraceae aBacteroidaceae), které převažují uzdravých lidí ve věku mezi sto pěti asto devíti lety, ale jejichž množství se normálně svěkem snižuje. Tyto konkrétní čeledi bakterií podporují zdraví vprůběhu stárnutí, ovšem většina znás oně spřibývajícím věkem přichází. Lidé, kteří se dožili sto pěti let, si zachovali specifické střevní bakterie, jež je udržují mladé.

Stále ještě nejste přesvědčeni otom, že střevní mikrobi hrají klíčovou roli apředurčují, jak dobře ajak dlouho budete žít? Zamyslete se nad následujícími fakty: Když vědci vzali výkaly obézních krys anakrmili jimi hubené krysy, šupito presto, hubené krysy ztloustly. Platí to iobráceně– výkaly hubených krys pomáhají tlustým krysám zhubnout. Potřebujete lidský příklad? Ve třicátých letech 20. století dostali hospitalizovaní psychiatričtí pacienti trpící silnou depresí laxativa kvyčištění tlustého střeva anásledně jim byly podávány fekální klystýry obsahující stolici šťastných lidí. Výsledek? Depresivním pacientům se výrazně zlepšila nálada.

Jako student Lékařské fakulty vGeorgii jsem byl vsedmdesátých letech svědkem toho, jak mnoho pacientů po podání širokospektrálních antibiotik– která byla vté době považována za novou kategorii léků– onemocnělo vážnou střevní infekcí způsobenou bakterií Clostridium difficile (známou také pod označením C. diff.). Dnes už víme, že to nebyla jen náhoda: antibiotika vyhubila střevní bakterie pacientů ati pak byli náchylnější kinfekci. Ovšem nejúžasnější na celém případu je fakt, že mnozí ztěchto pacientů se vyléčili fekálními klystýry sobsahem stolice zdravých studentů medicíny, včetně mé maličkosti. Tehdy jsme ještě nevěděli, že prospěšní mikrobi, které jsme pacientům předávali se stolicí, jim pomohli vrátit zdraví tím, že vypudili přebujelé škodlivé bakterie C. diff.

Díky správným střevním kamarádům tedy můžete být štíhlejší ašťastnější či se dokonce můžete vyléčit ze smrtelné choroby. Je reálné, že by díky omlazení mikrobiomu omládl izbytek vašeho těla? Zdá se, že ano. Ale jak je to možné? Abychom nalezli odpovědi, pojďme se podívat, co vlastně prospěšní střevní mikrobi dělají.

Střevní kamarádi vpráci

Obyvatelé vašeho mikrobiomu ve skutečnosti dnem inocí pilně pracují, aniž byste onich věděli. Nepřetržitě se podílejí se regulaci nejdůležitějších aspektů imunitního systému, nervové soustavy ahormonální (endokrinní) soustavy. Jejich snad nejdůležitější úlohou ovšem je pomáhat trávicí soustavě– prospěšní střevní mikrobi tráví potraviny, které jíte, avyrábějí adistribuují vitaminy, minerály, polyfenoly, hormony abílkoviny na místa vtěle, kde jsou potřeba. Dlouhé roky jsme neměli ani ponětí, jak důležitý je mikrobiom zhlediska trávení, nemluvě ovýrobě vitaminů ahormonů. Dnes už víme, že nedokážou-li bakterie ve střevech zpracovat přijímanou potravu, nemáte žádný prospěch zživin ani informací obsažených vjídle bez ohledu na to, jakkoli dobré by pro vás mohlo být. To platí uvšech živočichů. Dokonce ani termit nedokáže „trávit“ dřevo; otrávení se ve skutečnosti starají bakterie vjeho malém trávicím traktu, které rozkládají dřevo na vstřebatelné látky. Bez nich by termit hladověl, ikdyby sežral sebevíc dřeva zvašeho domu. Jak vyplynulo ze závěrů studie zroku 2016 ovlivu výživy na dlouhověkost: „Vstřebávání živin závisí na mikrobiomu.“5

Za dobu své praxe jsem viděl spoustu pacientů, kteří při první návštěvě vordinaci trpěli nedostatkem několika vitaminů, minerálů abílkovin– ne proto, že by je nepřijímali ve stravě, ale proto, že jejich mikrobiom tyto látky neprodukoval nebo neumožňoval jejich vstřebávání. Vypudíme-li škodlivé mikroby amotivujeme-li prospěšné střevní bakterie pacientů, aby revitalizovaly své prostředí, deficit rázem zmizí. Můžete se nad tím zamyslet takto: Nejste tím, co jíte, jste tím, co stráví vaši střevní mikrobi. Ati dokážou strávit jen konkrétní potraviny, kjejichž rozpoznání azpracování jsou vývojově uzpůsobeni. Vrámci výživového programu Longevity Paradox nebudete jíst jen podle toho, co vám chutná, ale začnete jíst sohledem na prospěšné střevní mikroby, aoni se vám za to královsky odmění.

Pro odlehčení přidám radu ovýživě od jednoho znejúžasnějších dlouhověkých guruů dvacátého století Jacka LaLanneho, kterého jsem měl to potěšení znát. Říkával nám: „Když to chutná dobře, vyplivněte to!“ Aniž by si toho tehdy byl vědom, říkal ve skutečnosti: Jezte pro ně, ane pro sebe! Ale hlavu vzhůru, jídla, která budete jíst pro střevní mikroby, budou chutnat ivám, slibuji.

Vaši střevní kamarádi však mají ispoustu jiných úkolů. Udržují kvasinky neboli kandidu (což jsou normální obyvatelé každého střeva) pod kontrolou abojují proti přemnožení dalších škodlivých mikroorganismů. Také slouží jako vyhazovači, střeží vstup do vašich střev aučí imunitní systém, které potraviny alátky jsou prospěšné (nebo přinejmenším neškodné), amohou tedy být vpuštěny dál, akterým by měl být zamezen vstup. Tento konkrétní úkol se vprůběhu let stává stále náročnějším, protože naše výživa je komplexnější (více na toto téma za chvíli).

Prospěšní střevní mikrobi také vytvářejí prekurzory mnoha důležitých hormonů akomunikují sostatními buňkami vtěle otom, jak se žije ve střevě. Jak přesně to dělají? Mimo jiné posílají signály přímo mitochondriím! Mysleli jste, že jsem zapomněl na ty důvtipné starodávné bakterie, které uzavřely dohodu slidskými buňkami, zabydlely se vnich avýměnou za lepší domov aochranu vykonávají velmi důležitou práci, protože vyrábějí energii pro potřeby našich buněk? Samozřejmě že ne. Ve skutečnosti jsem přesvědčen, že představují chybějící článek ve většině diskusí odlouhověkosti.

Sestřičky bakterií

Prospěšné střevní bakterie imitochondrie vznikly vývojem ze starobylých bakterií akromě toho mají hodně společného. Zatímco prospěšní střevní mikrobi tráví potravu, kterou sníte, mitochondrie štěpí (nebo „tráví“) živiny, atak vyrábějí energii. Můžete si to představit jako buněčnou trávicí soustavu. Je snad náhoda, že potomci bakterií ovládají oba typy „trávení“? Osobně si to nemyslím adoufám, že až dočtete tuto knihu, budete zastávat stejný názor.

Mitochondrie iprospěšné střevní mikroby jste zdědili po své matce. Pro osvěžení si připomeňme, že mitochondrie jsou bakterie, které žijí uzavřené vlidských buňkách. Obsahují vlastní mitochondriální DNA (geny), která se ve skutečnosti štěpí nezávisle na zbytku buněčné DNA obsažené vbuněčném jádře (neměli jste voblibě středoškolskou biologii?). Veškerá mitochondriální DNA se přenáší vženském vajíčku zmatky na dítě. Takže všechny mitochondrie ajejich DNA jsou ženského původu. Vaše matka vám zároveň předala prvotní střevní mikrobiom, když jste při porodu putovali porodními cestami abyli jste vystaveni bakteriím vjejí vagině.

Tento praktický systém pokračoval, když vás matka poprvé kojila. Její mléko obsahovalo specifické molekuly cukru nazývané oligosacharidy agalaktooligosacharidy, které jste sice sami nedokázali strávit, ale byly perfektní potravou pro střevní mikroby, které vám předala. Jinými slovy můžeme říci, že máma krmila zároveň dva novorozence: vás iváš nově získaný mikrobiom. Potřebovala, abyste oba vkročili do života úspěšně– tento fakt mysl nejen překvapí, ale zároveň iobohatí, jak se brzy dozvíte!

Proto soblibou říkám, že prospěšné střevní bakterie amitochondrie, které vám předala vaše matka, jsou jako sestry. Atyto sestřičky spolu čile komunikují, stejně jako všechny nejlepší sestry (alespoň umých dvou dcer to tak je). Prospěšné střevní bakterie předávají sesterským mitochondriím informace otom, co se děje vjejich koutku nájemního domu, amitochondrie na tyto informace reagují několika možnými kroky. Kromě toho, že mitochondrie vyrábějí energii pro buňky, zároveň zodpovídají iza předávání informací mezi buňkami, buněčnou diferenciaci (jakým typem buňky se má konkrétní buňka stát), odumírání buněk abuněčný růst. Jinými slovy se dá říci, že mitochondrie rozhodují otom, zda má buňka růst rychle, pomalu nebo vůbec. Ktématu se ještě vrátíme později, až budeme mluvit orakovinných buňkách.

To znamená, že mitochondrie hrají zásadní roli vprocesu stárnutí. Ve studii, jež se uskutečnila naUniversity of Alabama vBirminghamu, vyvolali vědci upokusných myší mutaci chromozomů, která vedla kdysfunkci mitochondrií, což zapříčinilo zvrásnění kůže myší arozsáhlou, viditelnou ztrátu srsti vřádu několika týdnů. Když se obnovila správná funkce mitochondrií, kůže myší se vyhladila asrst dorostla.6 Nové výzkumy navíc potvrzují, že poškození mitochondrií– aobnovení jejich správné funkce– do značné míry závisí na informacích, které mitochondrie získávají od sesterských bakterií žijících ve střevech. Ještě dáváte pozor?

Možná teď přemýšlíte, jak se tyto informace přenášejí. Žertem jim rád říkám „textové zprávy“, ale ve skutečnosti jde ohormonální achemické signály. Dříve se mělo za to, že za mezibuněčnou komunikaci zodpovídá buněčné jádro (známé také jako řídicí centrum), ale když jádro zbuňky vyjmeme, buňka bude dál docela dobře fungovat abude reagovat na informace ipřesto, že nemá řídicí centrum. Je to dáno tím, že komunikace probíhá prostřednictvímbuněčné membrány neboli mitochondriální membrány, anikoli prostřednictvím jádra. Ikdyž zrušíte hot spot, stále můžete využívat wi-fi. Prospěšní střevní mikrobi produkují látky podobné hormonům amastné kyseliny, které vstupují do krevního nebo lymfatického oběhu anásledně se vážou na buněčné membrány nebo mitochondriální membrány jiných buněk, přičemž dochází kvýměně informací.

Důkazy popsaného systému komunikace najdeme iujednoduchých organismů, jako jsou červi. Háďátko obecné (Caenorhabditis elegans) je léty prověřeným (promiňte mi tu narážku) vzorem dlouhověkosti, protože jeho primitivní trávicí ústrojí funguje obdobně jako to lidské. Studie zroku 20177 zkoumala účinky konkrétní látky, polysacharidu snázvem kyselina kolanová, kterou produkují střevní bakterie tohoto hlísta. Kolegové pracující na studii podali červům doplňky skyselinou kolanovou, ati žili déle než jejich protějšky, které stejnou látku nedostaly.8 Jak je to možné? Mitochondrie vostatních buňkách vtěle hlísta reagovaly na signál kyseliny kolanové. Přebytek kyseliny kolanové podpořil štěpení mitochondrií, což znamená, že každá stávající mitochondrie se rozdělila na dvě samostatné mitochondrie, které měly produkovat dvojnásobek energie. Studie prokázala, že složení střevního mikrobiomu může ovlivňovat stárnutí hostitelského organismu.

Zdá se, že naše střevní bakterie vyvolávají nápadně podobný proces. Dostanou-li mitochondrie zprávu od svých sester ze střev, také reagují způsobem, který vede krozmožení počtu mitochondrií azlepšení jejich funkce. Popsaný proces se nazývá hormeze anejlépe ho vystihuje známý citát Friedricha Nietzscheho: „Co tě nezabije, to tě posílí.“ Osignálech aktivujících hormezi se dozvíte více později. Přesně ztohoto důvodu se velká část výživového programu Longevity Paradox zaměřuje na péči odruh bakterií, které budou svým sestřičkám mitochondriím posílat signály podporující dlouhověkost. Mitochondrie následně zesílí azačnou produkovat více energie, přičemž budou pracovat efektivněji.

Prospěšné střevní bakterie skutečně ovlivňují každý aspekt vašeho zdraví acelkové kondice. Jsou-li spokojené stím, jak oně pečujete, povědí to hned svým sestrám adají to najevo ivám, protože vyrobí hormony dobré nálady, jako je serotonin.9 Dokonce ochrání vaše tepny před poškozením.10 Pokud mají hlad nebo jsou znějakého důvodu ve stresu, také se otyto informace podělí. Sestřičky spolu vlastně velmi dobře spolupracují. Chvála sesterství!

Vše se ale může změnit, pokud uděláte něco, co prospěšné bakterie vypudí nebo co dovolí rozšíření příliš velkého množství škodlivých mikrobů. Škodliví mikrobi neinvestují do svého domova jako prospěšní mikrobi anemají pražádný zájem se ovás starat. Hrají jen sami za sebe. Auspokojují své vlastní potřeby tím, že narušují komunikační systém mezi prospěšnými bakteriemi ajejich sestrami. Proto pak máte neodolatelnou chuť na věci, které potřebují škodliví mikrobi, což jsou cukry, tuky, nezdravá jídla apolotovary, kvůli nimž trpíte nadváhou, záněty, nemocemi či únavou ajste náchylnější krozvoji infarktu, autoimunitních onemocnění, potíží spohybovým aparátem, Alzheimerovy choroby adokonce irakoviny. Škodliví mikrobi vás přitom nijak nechrání před spouští, kterou napáchají. Jen škodí víc avíc, až své prostředí zcela zničí. Stejně jako vkaždém dobrém filmu oAvengerech ze studia Marvel musí někdo škodlivé mikroby ohrožující svět zastavit.

Chcete žít věčně? Inspirujte se rypošem lysým

Rypoši lysí si vposlední době vysloužili velkou pozornost ve vědecké komunitě díky extrémní, až ohromující dlouhověkosti. Zdá se, že tito malí oškliví hlodavci bez srsti neumírají na stáří. Pochopitelně nejsou nesmrtelní, ale když umřou, jeví se příčina spíše náhodná než související svěkem. Na první pohled je jejich dlouhověkost zarážející, ba přímo podivná. Ve skutečnosti je na rypoších lysých více podivných věcí (včetně jejich vzhledu, schválně si je vyhledejte na Googlu). Dokážou přežít až osmnáct minut bez kyslíku, téměř nikdy neonemocní rakovinou avprůměru žijí přibližně patnáctkrát déle než jiní hlodavci podobné velikosti.

Mí kolegové zabývající se dlouhověkostí sledují žhavou stopu rypošů lysých apokoušejí se objasnit jejich tajemství. Jak odolávají procesu stárnutí? Mnozí znás jsme vsoučasnosti přesvědčeni, že klíč kodpovědi spočívá vtom, čím se rypoši živí, nebo přesněji čím živí své střevní mikroby. Tito hlodavci žijí vrozsáhlých systémech podzemních tunelů, kde požírají převážně kořeny ahlízy, jež jsou velmi obtížně stravitelné. Strávením jim pomáhá mikrobiom, který současně produkuje látky výrazně prodlužující život těchto hlodavců vporovnání sjejich příbuznými.

Mezi uvedenými látkami najdeme isirovodík.11 (Vzpomínáte si, že bakterie vdávných dobách potřebovaly kživotu sirovodík místo kyslíku? Vaše mitochondrie to dokážou také!) Tím se možná vysvětluje, proč rypoši lysí vydrží osmnáct minut bez kyslíku– jako palivo pro mitochondrie využívají sirovodík. Aodkud ho získávají? Ze všech hlíz, zcibulek podobných cibuli či česneku, zkořenů azpodzemních hub, jimiž se živí. Houby jsou skvělým zdrojem látek podporujících dlouhověkost. Brzy se na ně zaměříme podrobněji.

Vneposlední řadě mají rypoši lysí extrémně vysoký podíl kyseliny hyaluronové vtěle, díky níž jsou velmi ohební adobře uzpůsobení kpohybu vpodzemních tunelech. Aodkud se vzala kyselina hyaluronová? Opět zhlíz. Imnozí dlouhověcí lidé ve skutečnosti získávají vysoké dávky kyseliny hyaluronové ze stravy obsahující batáty akořeny kolokázie jedlé. (Chcete hádat, jaké potraviny jsou součástí výživového programu Longevity Paradox?)

Vliv takové výživy na dlouhověkost dokládá mikrobiom rypoše lysého. Vroce 2017 zkoumala skupina vědců zItálie, Německa aEtiopie výkaly rypošů lysých aporovnávala složení jejich střevních bakterií smikrobiomem jiných hlodavců alidí. Vědci zjistili, že mikrobiom rypoše lysého je přibližně stejně rozmanitý jako mikrobiom lidský avýznamně rozmanitější než mikrobiom myší žijících ve volné přírodě. Tím se vysvětluje, proč rypoši výrazně přežívají ostatní hlodavce podobné velikosti: jejich střevní mikrobiom se mnohem více podobá mikrobiomu živočichů, kteří se dožívají mnohem vyššího věku. Ale ještě zajímavější je skutečnost, že rypoši lysí jsou jediní hlodavci živící se hlízami akořeny, které jsou jedním znejdůležitějších zdrojů potravy prospěšných střevních bakterií. Víte, kam tím mířím, že?

Za zmínku stojí také fakt, že rypoši lysí zkoumaní vrámci vědecké studie měli vtěle spoustu bakterií zkonkrétní čeledi (Mogibacteriaceae), které jsou zastoupeny iulidí dožívajících se velmi vysokého věku (více než 105 let).12 Přečtěte si to ještě jednou! Velmi staří rypoši lysí avelmi staří lidé mají stejné střevní bakterie! Náhoda? Život bych na to nesázel. Zajímají vás idalší „náhody“? Rypoši lysí mají také obecně velmi pomalý metabolismus avdobách sucha nebo hladomoru se jejich metabolismus zpomaluje odalších pětadvacet procent. Je to další klíč kdlouhověkosti, který se vprogramu Longevity Paradox naučíte duplikovat.

Evoluce střevních mikrobů

Ještě než zastavíme škodlivé mikroby (aslibuji vám, že je zastavíme), pojďme se podívat, jak aproč se jim vůbec podařilo ovládnout těla tolika lidí. Vydáme se proto na další rychlou cestu strojem času, tentokrát do mnohem bližšího období vhistorii, pouze přibližně před čtyřiceti miliony let. Je to možná těžko uvěřitelné, ale vté době jsme patřili ke stromovým živočichům. Živili jsme se převážně listy stromů adalších dvouděložných rostlin (Dicotyledoneae) ajejich plodů. Druhou tehdy žijící kategorií živočichů byla pasoucí se zvířata. Ta se živila jednoděložnými rostlinami (Monocotyledoneae), jako jsou traviny či obilniny, ajejich semeny. Střevní mikrobi lidí istřeva, vnichž se zabydleli, se vyvíjeli zcela odlišným směrem než upasoucích se živočichů, atudíž obě skupiny dokázaly svým specifickým způsobem tolerovat rostlinné látky, které tvořily převážnou část jejich stravy, včetně bílkovin nazývaných lektiny. Jinými slovy se dá říci, že mikrobiom pasoucích se zvířat je vývojově uzpůsobený ktrávení lektinů adalších látek vjednoděložných rostlinách, zatímco živočichové živící se listy stromů jsou vývojově uzpůsobeni ktrávení lektinů adalších látek vdvouděložných rostlinách.

Víme, že čím déle jste vystaveni určité látce, tím jste vůči ní tolerantnější. Vybavte si například, jak při očkování proti alergiím dostáváte nepatrné dávky alergenu tak dlouho, až nakonec alergie vůči určité potravině nebo látce vymizí. Vtomto případě se doba potřebná kzískání schopnosti tolerovat určité látky nepočítá vřádu týdnů či měsíců, ale vřádu staletí. Mikroby, kteří nyní považují vaše tělo za svůj domov adokážou snadno trávit dvouděložné rostliny, si lidé vprůběhu čtyřiceti milionů let předávali zgenerace na generaci.13, 14

Ipředchůdci dnešních krav, ovcí, antilop adalších přežvýkavců za sebou mají miliony amiliony let vývoje apředávání si střevních mikrobů, kteří si dokážou poradit sjednobuněčnými rostlinami. Tím „poradit si“ samozřejmě myslím, že je zvládnou strávit avyloučit, případně pokud je nedokážou strávit, předají alespoň sestrám mitochondriím aimunitnímu systému informaci, že je vše vpořádku, že už tyto látky znají aže nepředstavují žádné nebezpečí. Ostatně se snimi setkávají už miliony let. Pokud se však střevní mikrobi vprůběhu svého vývoje snějakou látkou neseznámili anezvykli si na ni, budou ji považovat za hrozbu aoznámí sestřičkám, že je na obzoru problém. Právě zde začíná do značné míry zbytečné stárnutí, jemuž se dá zabránit.

Které látky zjednobuněčných rostlin jsou tedy pro lidské střevní bakterie tak problematické? Pokud jste četli knihu Skryté nebezpečí zdravých potravin, odpověď už znáte. Pokud ne, nebojte se– brzy vše doženete. Látky, které pro střevní mikroby představují největší problém, se nazývají lektiny. Tento druh „lepivých bílkovin“ produkují rostliny, aby se ochránily před snědením. Připomeňme si, že rostliny, stejně jako vy (avaši střevní kamarádi), chtějí žít dostatečně dlouho, aby mohly předat svou DNA dalším generacím. Proto produkují lektiny jako součást strategie přežití. Dříve, než se na planetě objevili lidé, byl hmyz hlavním predátorem, na nějž si rostliny musely dávat pozor, přičemž lektiny paralyzovaly brouky, kteří rostliny jedli– což je docela účinný obranný mechanismus.

Jed na prospěšné střevní mikroby

Počkejte– bude to ještě horší. Uplynulých padesát až šedesát let přineslo také spoustu nových léků a„pokroky“ lékařských technologií. Mnohé ztěchto objevů nám sice pomáhají žít déle, ale je to na úkor našeho mikrobiomu. Azde narážíme na další paradox.