Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Maya Tiwari

Ájurvéda
Život v rovnováze

Přeloženo z anglického originálu Ayurveda. A Life in Balance. Part One and Part Two vydaného nakladatelstvím Healing Arts Press, Inner Traditions, Rochester, Vermont, USA, v roce 1995.

Na obálce jsme použili obrázky z freepik.com a pexels.com.

Přeložila Anna Štorkánová.

Design obálky Lenka Blažejová
Ilustrace Maya Tiwari a Marnie Mikell
Sazba Magda Kadlecová
Formát ePub Štěpán Böhm
Jazyková redakce Marie Hajdová
Odborná redakce Barbora Hu
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 320
První vydání, Praha 2020

Vydal Nakladatelský dům Grada
pod značkou Alferia
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7692. publikaci.

Vytiskl FINIDR.

Text © Maya Tiwari, 1995
Translation © Anna Štorkánová, 2020
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2020

ISBN 978-80-271-1698-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-1697-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-2536-4 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Tiwari, Maya

[Ayurveda. Česky]

Ájurvéda : život v rovnováze / Maya Tiwari ; přeložila Anna Štorkánová. -- První vydání. -- Praha : Alferia, 2020. -- 313 stran

Přeloženo z angličtiny -- Vydal Nakladatelský dům Grada pod značkou Alferia. -- Obsahuje bibliografii

ISBN 978-80-271-2536-4 (brožováno)

* 615.8(5) * 613.2 * 572.2+159.923 * 613.261 * 641.56(=21) * 613.26 * 637.1/.3 * 613 * (035) * (083.12)

– ájurvéda

– zdravá výživa

– konstituční typy

– makrobiotika

– indická jídla

– potraviny rostlinného původu

– mléčné výrobky

– životospráva

– příručky

– kuchařské recepty

615.8 - Fyzioterapie. Psychoterapie. Alternativní lékařství [14]

POZNÁMKA K ČESKÉMU VYDÁNÍ

Vzhledem k rozsahu knihy jsme se rozhodli knihu anglicky vydanou jako
Ayurveda: Life of Balance, The Complete Guide to Ayurvedic Nutrition & Body
Types with Recipes rozdělit na dva díly. Toto je díl první, nazvaný
Ájurvéda: Život v rovnováze. Kompletní průvodce ájurvédskou výživou a tělesnými typy. Díly druhý nazvaný Ájurvéda: Život v rovnováze. Recepty vyjde výhledově.

POZNÁMKA PRO ČTENÁŘE

Tato kniha má být informačním návodem. Léky, přístupy a techniky zde popisované mají doplňovat, a ne nahrazovat profesionální lékařskou péči a léčbu. Neměly by se používat k léčbě vážných chorob bez předchozí konzultace s kvalifikovaným lékařským odborníkem.

VĚNOVÁNÍ

Mému milovanému učiteli Swami Dayananda Saraswatimu

Nechť vesmír nikdy nezneužívá jídlo.

Dech je jídlo.

Tělo přijímá jídlo.

Toto tělo spočívá na dechu.

Dech spočívá na těle.

Ten, kdo toto ví,

toho čeká bohatství jídla a velká sláva.

Taittiriya Upanišáda 11.7.

SLOVO ÚVODEM

Koncept holistického zdraví uznává, že lidská bytost je a musí být brána jako tělo, mysl a duch. Posledních dvacet let je tento koncept v západní kultuře oblíbeným tématem diskusí. Já jsem započala svou osobní cestu za jeho poznáním a přijetím koncem šedesátých let a zapojuji se do vzdělávání veřejnosti na toto téma od poloviny sedmdesátých let. Za ta léta jsem si všimla častého zaměňování „holistické“ léčby za „alternativní“ léčbu. „Alternativní“ jednoduše označuje metody, které nejsou běžně používané v rámci konvenční zdravotní péče. Lékař může k pacientově léčbě přidat bylinnou nebo vitamínovou terapii, aby byla jemnější a méně toxická (což je úžasné a potřebné), ale přesto nebere v úvahu pacientův stav mysli a životní styl, což jsou faktory nevyhnutelně přispívající k současnému projevu „nemoci“.

Doktoři mohou prostřednictvím „alternativní“ léčby změnit chemii těla a eliminovat symptomy nemoci, ale napraví tím nerovnováhu těla, mysli a ducha? Pokud se tato nerovnováha neřeší, nejsme v souladu s tím, kým doopravdy jsme, a nemoc se v této či jiné podobě může projevit znovu.

Když tedy mluvíme o léčbě nebo dobrém zdraví, musíme sebe a své metody léčby zkoumat hlouběji a důkladněji, než je obvyklé v této společnosti, kde musí být všechno snadné a rychlé; a nejlépe, ať to někdo udělá za mě.

Védy jsou nejstarším a nejucelenějším souhrnem znalostí, které odpovídají na „kdo, co a proč“ lidské existence. Vysvětlují, jak na to (prostřednictvím současného jazyka), s pomocí léčebných a vylaďovacích metod, vycházejících z pochopení, že jsme tělo, mysl a duch vrozeně a neměnně závislí na zbytku stvoření.

V této knize Maya představuje ájurvédské stravování s univerzální příchutí a ukazuje, jak v sobě probudit ahamkáru (paměť na to, kým doopravdy jsme) prostřednictvím správného používání blahodárných potravin. Pochopením svého tělesného typu a konzumací potravin, které nejlépe podporují a posilují náš typ, zapojujeme mocnou a esenciální metodu vylaďování.

Jsem neskutečně vděčná Maye a hrstce dalších védských učenců, kteří svůj život zasvětili sdílení těchto vědomostí se zbytkem světa – světa, který to nesmírně potřebuje a je na to snad konečně připravený.

Lindsay Wagnerová

PŘEDMLUVA

Potkala jsem Mayu před téměř dvaceti lety za ranního rozbřesku v Carl Shurz Parku shlížejícího na East River na Manhattanu. Tehdy byla slavnou návrhářkou s přepychovým obchodem na Madison Avenue a jejími klienty byli lidé typu Jackie Onassisové. Já jsem byla fotografka pracující primárně pro Time Magazine a NBC. Rychle jsme se spřátelily. Nekonečné hodiny jsme probíraly zdrcující a dohledné strasti naší planety. Maya je velká vizionářka, kterou její duchovní síla později zachránila před zničujícím bojem s rakovinou (její rakovina byla diagnostikována jako smrtelná a Maye dávali zhruba šest měsíců života).

Maya se v té době stáhla do ústraní a já za ní jezdila do různých nemocnic a vozila jí tradiční indické jídlo. Nic víc z vnějšího světa nepotřebovala. Svěřila se mi, že se rozhodla stranit společnosti, protože soucit může zabíjet rychleji než rakovina. Její uzdravení bylo zázračné.

Maya se vrátila do života jako vyměněná a zásadně změnila svůj životní styl. Mnoho let cestovala a studovala nauky o holistickém zdraví a současně pomohla nespočtu dalších pacientů s rakovinou. Mezi její první studie patřila makrobiotika; později studovala ájurvédu a jógu.

Vždycky byla hluboce poznamenaná svým silným bráhmanským původem. Bylo pozoruhodné sledovat, jak se chopila tohoto svého skutečného poslání. Po smrti svého milovaného otce, který byl zezačátku také jejím učitelem, si Maya zvolila život duchovního odříkání a začala se studiem Véd, původních hinduistických spisů. Přestože jsme se poté každá odstěhovala do jiného státu a vydala se za jinými cíli, naše společná vize se nezměnila.

Maya je jako ta čistá bílá lilie, která koření v bahně nezměrných životních zkušeností; je vskutku tím zářivým jogínem. Její skutečná práce teprve začala. A pro mě je nesmírnou radostí sledovat, jak se okvětní plátky její moudrosti rozevírají do plné krásy.

Tato kniha přinese velké blaho všem, kdo si jsou vědomi svého osobního zdraví a stavu naší planety.

Barbara Y. E. Pyleová

Vicepresidentka Environmental Policy

Turner Broadcasting System, Inc.

PODĚKOVÁNÍ

Mé díky patří zaměstnancům Inner Traditions, a zvlášť mé editorce Leslie Colketové, za to, že mi poskytli obrovské povzbuzení a pomoc; Sushile Blackmanové za redigování této knihy; Lindsay Wagnerové za úvodní slovo; Barbaře Y. E. Pyleové, mé dlouholeté přítelkyni, děkuji za její přispění v podobě předmluvy ke knize; Dr. Robertu E. Svobodovi za jeho vynikající kritické poznámky; Dr. Wallymu Burnsteinovi za jeho laskavou podporu a komentáře; Deepaku Choprovi, M.D., nejjasnějšímu hlasu v medicíně mysli a těla, který všem otevřel dveře, aby mohli vstoupit; doktoru Vasantu Ladovi za jeho mnohaleté šíření ájurvédy ve Spojených státech, za to, že mi byl během tohoto projektu k dispozici a nabídl mi služby také svého týmu; Scottu Webbovi a Jeffu Hollifieldovi za pomoc s textovou podobou díla; mé kolegyni Beverley Viljakainenové za korekturu receptů; Donu Davisovi za technickou pomoc; Ellen Johnové za finální provedení ilustrace na obálce; Marnie Mikellové za finální provedení kreseb; Nancy Bazaazové za kresbu boha Ganéši v úvodu knihy; Rogeru Derroughovi a Earth Fare za pomoc se zásobováním přírodními potravinami; Billu Whiteovi za jeho nekonečnou podporu a pomoc. A v neposlední řadě mé nejhlubší díky patří mé rodině za jejich odvahu, smích a dobré srdce.

ÚVOD

Naděje je způsob, jakým nám příroda umožňuje přežít,

abychom mohli objevit přírodu samu.

Swami Dayananda Saraswati

Všudypřítomné ochranné síly fungují neustále. Jak jinak by mohl New York, který mi byl dvacet let oázou a útěchou, přežít všechno to zneužívání, špatné zacházení, korupci a zkázu, jimž byl vystaven? Léta mě za soumraku omývala jeho růžová polární záře. Jeho řeky pohlcovaly mou bolest, ale i tu nezměrnou kolektivní bolest všech jeho obyvatel. Když jsem žila v New Yorku, bylo mi nade vše pochyby jasné, že existuje nějaká vyšší síla přesahující souhrn všech lidí, která nás navzdory nám samým chrání. Kosmická inteligence prosakuje neproniknutelnými zdmi; znaky a symboly života mluví jasně, pokud jsme ochotni jim naslouchat.

Řadu let jsem žila v Greenwich Village, naproti malému náměstíčku. Každý den jsem chodila kolem parku, kde se holubi honili za kousky chleba, které jim házeli bezdomovci a starší lidé. Když jsem šla jednoho dne kolem, všichni holubi odletěli. Ten den jsem zjistila, že mám rakovinu. Cesta, jež následovala, mě zavedla údolím temných stínů k mému nejniternějšímu já.

Tento osobní příběh jsem napsala, abych se podělila o výsledky svého hledání. Rakovina byla mým největším učitelem. Jako kompas mě dovedla na cestu, po níž od té doby kráčím. Vrátila mi moji „paměť“, schopnost dělat prospěšná rozhodnutí a zkoumat své motivy. Ve zkratce mě naučila, jak být bdělá vůči významu svého bytí.

Věřím, že žádné uzdravení není náhodné. To mé bylo výsledkem dobrovolné volby žít, smířit se sama se sebou a rozpustit svou rakovinu, kterou jsem si v sobě vytvořila. Než ve mně toto rozhodnutí uzrálo, prošla jsem si temným obdobím strachu, po němž následovala delší fáze slepé víry v několik uznávaných lékařů a zavedených lékařských institucí. Nejdříve mě ujistili, že moje rakovina je nezhoubná, ale krátce nato jsem se dozvěděla, že není. Migrovala v mém těle, až se pevně usídlila v játrech; další zhoubná masa se vytvořila také vedle mých ledvin. Tempo zhoršování mého fyzického stavu se ještě urychlilo mnoha dávkami ozařování. Řada bezradných lékařů mi začala nabízet různé pohodlné způsoby, jak opustit tuto planetu.

V hřejivém, ale falešném objetí morfia, podaném po mém desátém chirurgickém zákroku, jsem pochopila, že s největší jistotou zemřu, pokud neuteču z toho již pátého zdravotnického zařízení. Ta syrová pravda na mě dolehla a já si poprvé v životě připadala ztracená. Na povrch vyplula léta zlosti a frustrace spolu s bolestí. Zlost, že jsem se nechala bez milosti vrhnout proti těm chladným stěnám; frustrace z těch vědátorských chlápků, kteří nebrali žádné ohledy na příčinu mé nemoci; a bolest, když jsem si uvědomila, že mi nezbývá nic jiného, než zrevidovat svůj život a životní plán.

Věděla jsem, že budu muset čelit důvodům, proč se v tak mladém věku zabít. Bylo klíčové prozkoumat pod mikroskopem každičký detail své minulosti kvůli novému plánu – plánu na uzdravení. Tím největším objevem během tohoto procesu byl fakt, že ty skutečné bitvy začaly dávno předtím, než se objevila rakovina. Během tohoto období hledání duše jsem k sobě musela být nesmírně upřímná a disciplinovaně se věnovat svým cvičením. Poznala jsem, že ta rakovina se zrodila ze mě a kvůli mně. Já byla ten problém, ale vždy jsem byla i řešení.

Samota byla pro prvotní zkoumání mého nejniternějšího já zásadní. Tu zimu jsem se na tři měsíce izolovala od světa v malé chatě v nekonečné bílé záplavě vermontské zimy. Pokud jsem měla zemřít, musela jsem v sobě některé věci napravit. Zatímco jsem udržovala oheň v krbu, neustále jsem se zbavovala strachu, bolesti, nadějí, snů a zklamání. Kvůli slzám jsem nevnímala, že den přešel v noc. Pochopila jsem, jak se smrt stala podvědomým řešením mého smutku a jak se všechny mé skutky soustředily k tomuto konci. Viděla jsem, jak dobře jsem manipulovala se svým životem a jak byly mé životní úspěchy postaveny na obrovském mýtu, který jsem si sama zkonstruovala.

Cítila jsem se vinná z pohrávání si s jemnými silami svého primárního já. Byla jsem vychována v tradiční hinduistické rodině v Britské Guyaně, po tři generace žijící v odloučení od rodné Indie. Když mi bylo patnáct, rozhodla jsem se přetvořit si život k obrazu svému. Tento čin měl kořeny ve falešné představě, že mám moc žít odděleně od okolností svého bolestného dětství, že dokážu plně nahradit svou rodinu, své tradice, svůj původ a veškerou krásu, ale i muka, která byla nedílnou součástí mého dědictví. Ve zkratce jsem si vytvořila druhý život.

Nepočítala jsem však s faktorem paměti: nesmazatelných uložených vrstev rozřešených i nerozřešených vzpomínek z minulosti. Byly to pravdy příliš bolestivé, než abych jim čelila; nerealistické nároky, které jsem na sebe měla; dětské agónie, před nimiž jsem utíkala; slabé články rodinných vztahů; prvotní vztek pramenící z vykořenění sahajícího několik generací zpátky – to všechno tam zůstalo netknutě uložené. A byla to živná půda pro mé uzdravení.

Toto moje vnitřní rozpolcení, ten můj druhý život, to byla primární příčina rakoviny. Podle védských spisů existují v životě cíle společné pro všechny lidské bytosti: dharma, artha, káma a mókša. Dharma je rovnováha s tím, co je správné podle univerzálních přírodních zákonitostí; artha je přirozené usilování o získání bohatství; káma je přirozené usilování o potěšení; a mókša je naprosté osvobození od všech činů arthy, kamy a dokonce i dharmy. Koloběh převtělování může být ukončen jedině mókšou, kdy člověk získá přímou znalost sebe sama. Mókša, osvobození od omezení lidského života, se považuje za vyvrcholení lidského života. Ačkoli usilování o hmotné statky a potěšení je nepochybně přirozenou součástí lidského života, jakmile prostředky k jejich dosažení odporují zákonům univerzální dharmy, toto usilování se stane peklem na zemi. Dharma, univerzální přírodní zákon, je součástí každé společnosti, každé tradice i každého náboženství, protože je součástí každé lidské bytosti. Díky selskému rozumu poznáme, kdy se dotkneme zrnka pravdy.

Během té vermontské zimy jsem se hýčkala teplem z ohně v krbu, ale současně jsem cítila deprimující chlad své vnitřní bytosti. Kolik vnitřních signálů jsem přehlédla, že jsem se musela konfrontovat s touto fatální situací? Jak moc jsem se mýlila, když jsem se snažila přepsat svůj osud? Během těch několika měsíců se mé noční můry staly skutečností, zatímco jsem se ponořovala do všech svých podvědomých programů. Rakovina má vskutku moc srazit nás na kolena, abychom se dostali ze svých zajetých kolejí.

Podle Véd, prastarých posvátných indických spisů, je k úspěchu jakéhokoli počinu zapotřebí šesti kvalit: dostatečného úsilí; vytrvalosti; odvahy; znalosti daného cíle; dovednosti a prostředků; a schopnosti překonávat překážky. Zatímco mi tyto kvality přinesly velký úspěch v materiálním světě, paradoxně jsem je zapomněla uplatnit na svůj život jako lidské bytosti. A kvůli tomu se musel můj povrchní úspěch nevyhnutelně rozplynout. Zahrávala jsem si s vesmírnými silami, a tudíž jsem byla ochuzena o jejich nepřemožitelnou ochranu.

Nakonec jsem se dostala až na dno a měla pocit, že žít dál by bylo příliš brutální. Byla jsem příliš unavená, abych hledala odpovědi na velké záhady. Místo toho jsem se modlila, abych tiše odešla. V agónii této modlitby se mi zjevil můj otec. Veškeré vazby s ním a rodinou jsem přeťala o dvanáct let dříve. Když se přede mnou vynořil jeho obraz, můj život se začal obracet vzhůru nohama. Stavidla poznání se zvedla a mou mysl zaplavily vzpomínky na minulost. Všechny skříně se otevřely a všichni kostlivci z nich proudili ven. Když jsem spatřila jeho tvář – zjemněnou těmi léty, zralejší moudrostí, klidnou a soucitnou –, byla jsem překvapená, že už jsem před sebou neviděla toho děsivého obra ze svého dětství. Jako by věděl o mém trápení a objevil se, aby mi připomněl něco, na co jsem za tu dobu zapomněla. A to něco byla karma. To slovo bylo jako rána z čistého nebe. To nevyhnutelné a neodvratné. Co byla smrt jiného než kosmická reakce na všechny činy v životě, dílek na kole života a zaručené znovuzrození?

Podle Véd není snadné dosáhnout lidského zrození. Jakmile se lidské tělo zhmotní, ať už to vnímáme jako výsledek karmy, či přírodního výběru, začne se projevovat faktor svobodné vůle a schopnost sebereflexe. Lidské bytosti jsou jako jediné obdařené schopností činit volby. A každá naše volba roztáčí kolo karmy. Jakmile rozpoznáme tuto niternou sílu, musíme převzít zodpovědnost za všechny své činy. Uvědomila jsem si, že tiše odejít by pouze znásobilo všechny mé chyby. Jenom bych si přivodila ještě větší bolest v dalším životě v kontinuu životního cyklu, jelikož smrt je podle zákonů karmy pouhým krátkým utišením paměti. Átma, což je nesmrtelný duch v každém z nás, pokračuje, stejně jako kolektivní vzpomínky ze všech našich životů, které slouží jako esenciální průvodce celým časem. Naše rozhodnutí a činy určují povahu našeho převtělení. Jsme plně zodpovědní za svou volbu zemřít, stejně jako za volbu žít. Pokud smrt nebyla absolutním rozřešením, co byl můj velký spěch zastavit otáčení kola života? Musela jsem jednat podle dharmy. Neměla jsem na výběr a musela jsem dovést toto vtělení až k jeho řádnému konci. Rakovina mi ukázala mylné předpoklady mého jednání a pravdivost rčení Dharma raksati raksatah – Pokud chráníte dharmu, dharma bude chránit vás.

Zhruba po třech měsících jsem odjížděla z Vermontu s plným vědomím, že budu žít. Od té chvíle jsem měla pocit, že sevření smrti polevilo. Zbavena svých břemen jsem cítila lehkost a určitý vnitřní klid. Měla jsem svůj život plně pod kontrolou. Většina mého zotavování se ve skutečnosti odehrála během těch několika mimočasových měsíců. Po návratu do světa a podstoupení několika testů se v mé krvi nenašly žádné známky rakoviny. Před odjezdem do Vermontu se mé nádory rapidně rozrůstaly. Nyní zbyl jen nádor nad jednou ledvinou, ale ten zůstal stejně velký jako předtím. Bylo zřejmé, že moje očištění zarazilo tuto nemoc a já nad ní začala vítězit.

Jelikož zbylý nádor nešlo odoperovat, předložili mi nový soubor možností. Kompletní změna jídelníčku a životního stylu byla nevyhnutelná, ale trvalo by dlouho, než by tyto změny konečně zbavily mé tělo nádoru. Nemohla jsem se zbavit strachu, protože jsem pořád nedokázala věřit, že inteligence podstaty, mé podstaty, by moje tělo zbavila veškeré cizorodé hmoty prostřednictvím spojení s pamětí a posílení mé vnitřní bytosti. Zvažovala jsem možnost léčby chemoterapií. Přestože jsem ztratila víru ve vědecké lékařské praktiky, stále jsem závisela na vědcích s jejich posedlostí dosáhnout konce za každou cenu. Pochopila jsem, že před pobytem ve Vermontu jsem se do svého ozdravného procesu nezapojovala. Nyní jsem chtěla své tělo okamžitě zbavit nádoru, přijmout tu výzvu a převzít plnou zodpovědnost za své činy. Minimálně jsem se do toho léčivého procesu hodlala zapojit a účastnit se ho. Chtěla jsem se zbavit toho zbylého nepřítele, a tak jsem pátrala a našla velice rozumného a znalého lékaře, s nímž jsem mohla pracovat.

Pod jeho dohledem měli tři erudovaní diagnostici provést revizi mých biopsií, současných i minulých. Všichni se shodli na jednom faktu: že to byl velmi vzácný druh rakoviny. To byl minimálně dobrý začátek. Žádala jsem je, aby mi sdělili přesnou povahu mého stavu; a už žádné výstřely do tmy. Testovala jsem trpělivost a genialitu svého lékaře a zjistila, že oplývá mimořádnou laskavostí a nadáním. Společně jsme s použitím lékařských metod, rozumu a modliteb nakonec uspěli a mé tělo bylo prosté všech známek rakoviny. Můj doktor mě okamžitě pobídl, abych znovu navázala vztah s rodinou, která mezitím emigrovala do Kanady kvůli vnitřním konfliktům v Britské Guyaně.

Když jsem se vrátila z usmiřujícího shledání se svou rodinou, zase jsem si šla sednout do svého parku v Greenwich Village. Tentokrát holubi zůstali a nerušeně se sháněli po něčem, co by mohli sezobnout. V tu chvíli jsem věděla, že už v sobě nemám rakovinu. Věděla jsem, že už nemusím do nemocnice na další krevní testy. Kognitivní vzpomínky na minulost i budoucnost začaly být tak silné, že mě vedly tou spletí tvarů, pohybů a zvuků nazývané život až do okamžiku, kdy dokonce i tu spleť vymazalo věčné vědomí.

Teď měla začít moje skutečná práce. Bylo načase otestovat svoji odhodlanost, protože potřebujete odvahu žít prostý, slušný a počestný život. Naučila jsem se dělat vstřícné kroky a odpustit lidem, kteří mi způsobili bolest. Naučila jsem se odpustit sama sobě své přešlapy. Kousek po kousku jsem prodlužovala své chvíle klidu.

Když se mé každodenní rituály staly mou denní rutinou, vzrostlo i mé milosrdenství. Začala jsem pomáhat dalším pacientům s rakovinou, z nichž většina zůstala vlivem konvenční léčby bezmocná. Požádali mě, abych se sešla s mladým mužem, který se jmenoval Russell a měl rakovinu prostaty. Jeho otec, který silně podporoval konvenční léčbu, si dělal velké starosti, když se Russell rozhodl pro alternativní léčbu makrobiotikou. Když jsem o dva roky později viděla Russella v Newportu na Rhode Islandu, zářil zdravím a jeho hezký vzhled upoutal mou pozornost. Vyléčil se z rakoviny díky zdraví prospěšným aktivitám a stravě, ale i skrze poznání jednoty mezi jeho já a nejvyšším duchem.

Začala jsem chápat, že je to duch světla, vzduchu, země a řek, co se projevuje jako ta hustě uspořádaná energie, kterou nazývám svým tělem. My lidé jsme začali být tak silně pohlcení svou oddělenou a falešnou realitou, že jsme ztratili paměť bytí. Chceme-li se uzdravit, musíme si vzpomenout na své bytí. Veškeré naše jednání plyne z nehybné osy našeho ducha.

Začala jsem ve svém životě uplatňovat neustálou bdělost. Začala jsem praktikovat jógové ásany a meditace. Studování přírodních prostředků pro dobré zdraví se stalo každodenní součástí mého života. Přestože jsem několik let po svém boji s rakovinou dál žila a pracovala v New Yorku se všemi jeho rušivými vlivy, soustředila jsem se na dharmu a hodnoty podstatné pro mou nově nalezenou svobodu. Můj život začal být celistvý a vědomý. Užívala jsem si velkorysosti svých úžasných přátel Aveline a Michio Kushiových, pilířů makrobiotického životního stylu. Začala jsem sama studovat orientální medicínu a mé pátrání mě nakonec dovedlo k objevu ájurvédy, matky všech léčivých principů.

Možná to byl můj indický původ, co ve mně podnítilo tak niternou touhu ponořit se do této pradávné moudrosti Boha, člověka a přírody. Moje studium ájurvédy je založené na sebraných pracích v sanskrtu, Čarakasamita a Sušrutasamhita, a na škále prací o ájurvédě od mistrů, jako je Vaidya Bhagwan Dash, Pandit Shiv Sharma, doktor Vasant Lad nebo doktor Robert E. Svoboda.

Je to dvanáct let, co jsem začala praktikovat a studovat obecné disciplíny naturopatie. Tato kniha je syntézou všech mých životních objevů. Ty nesmazatelné pravdy a znalosti, jež jsem našla v sobě, tkví v každém z nás. My všichni můžeme čerpat z tohoto skladiště kognitivních vzpomínek. Můj příběh je o tom, jak se nemoc usídlila v těle, které odmítalo uznat své kořeny a které zapuzovalo bolestivé a nepříjemné empirické vzpomínky. Odříznutím části své empirické paměti jsem odřízla své hlubší kořeny se zemí a své kosmické spojení ve formě kognitivní paměti. Část první kapitoly této knihy jsem věnovala zkoumání významu kognitivní paměti pro blahodárný a zdravý život.

I když je tato kniha založená na ájurvédském systému zdraví, extrahovala jsem a propojila informace z mnoha systémů a globálních praktik. Nově jsem se teď ponořila do té nekonečné studnice nektaru, vádanty – závěrečného dílu Véd, který se zabývá studiem sebepoznání.

Po smrti otce mě Bůh ve svém nezměrném milosrdenství obdařil příchodem mého milovaného učitele, Jeho Svatosti Swami Dayanandy Saraswatiho. Žila jsem se svým učitelem několik let a započala jsem své oficiální studium sanskrtu a védanty. Přestože už v tom ášramu nežiji, tento velký mudrc je ve mně neustále přítomný během mého studia a vstřebávání jeho velké moudrosti a vedení v každodenním životě.

Uvádím tuto knihu mírovým apelem z Véd.

Svasti prajabhyah paripalayantam / Nyayena margena mahim mahisah

Gobrahmanebhyah shubham astu nityam / Lokah samastah sukhino bhavantu

Kale varsatu parjanyah / prthivi sasya salini

Deso yam ksobha rahita / brahmanah santu nirbhayah

Ať jsou všichni lidé šťastní. Ať mírotvůrci řídí svět poctivě. Ať všechna zvířata i moudré bytosti žijí v blahobytu. Ať jsou všichni šťastní. Ať prší ve správný čas. Ať země plodí zrna. Ať na světě nepanuje hladomor. Ať lidé, kteří se dokážou podívat do svého nitra, žijí beze strachu.

Píšu tuto knihu, abych zkoumala povahu lidského vesmíru. Od počátku dob naši dávní předci označovali tělo a vesmír jako potravu. Kristus se během poslední večeře se svými učedníky podělil o chléb, který symbolizoval jeho tělo. V Bhagavadgítě bůh Kršna hovoří s Ardžunou a poukazuje na jeho tělo jako na potravu a konzumenta potravy. My jsme vzduchem, vodou, půdou i světlem této planety. Každé zrnko písku, každé pohoří, každá řeka a každý list obsahují stejné elementy. Oslavujeme přírodu ve své vlastní podstatě. Jíme z přírody to, co je součástí naší podstaty. Vesmírné tělo potravy je naším osobním tělem potravy. Není mezi tím žádný rozdíl.

Píšu tuto knihu také proto, abych osvěžila naše kognitivní vzpomínky. Používám mnoho pradávných zásad z véd, abych vykreslila obrazy, které původně transformoval oheň univerzální mysli. Tyto obrazy oživují esenci bytí. Rozviřují kognitivní vzpomínky ahamkáry, individuálního já, abychom si vzpomněli na átman – naši pravou mimočasovou a bezmeznou podstatu.

Zkoumám proměnu pěti živlů, které protkávají „materiál“ našeho bytí. Tělesné typy, takzvané dóši, jsou paradigmatem vesmírného schématu. Když pochopíme tento mikrokosmos, budeme si plně vědomi odrazu makrokosmu. Potraviny a jídelníčky zde uvedené jsou vytříděné z plejády esenciálního koření, bylin, obilovin, luštěnin, zeleniny, ovoce a semen této planety a propletené do vyváženého stavu védskými principy žití.

Každý tělesný typ má své speciální praktiky neboli sádhany. Jsou to blahodárné a stálé činnosti, které jsou v souladu s přírodou a které se utvářely pamětí celého času. Sádhana vlastní každé životní formě je vyvolávána pamětí. Veškerý pohyb ve stromu či zvířeti, veškerá nehybnost a transformace v horách a zemi, veškeré proudění a soutok potoků a řek, veškeré skákání klokanů a jelenů, veškeré hopsání králíků, vznešená chůze tygra, poletování vrabce, plachtění orla, každý takový pohyb značí sádhanu. Toto je vzorec založený na paměti vesmíru. Navrhuji, abychom sádhany uvedli do svého života jako blahodárné průvodce uvědomováním si své podstaty. Sádhany probouzejí naši kognitivní paměť a oživují ztracené umění krásy, elegance a smíření. Prostřednictvím sádhan dokážeme využít vibrace vesmíru, abychom mohli splynout s tělem země.

ČÁST PRVNÍ
PRINCIPY ÁJURVÉDY

KAPITOLA PRVNÍ
KOSMICKÉ KOŘENY

Ájurvéda má kořeny vnejcennějších indických spisech známých jako Védy, jejichž historie sahá zhruba do roku 1500 př. n. l. Dvě ze čtyř Véd – Rgvéda aAtharvavéda – poskytují detailní informace oléčení, chirurgii adlouhověkosti. Ršiové, svatí mudrcové starověké Indie, kteří Védy sepsali, obdrželi instrukce ainformace zevniř. Ršiové, což jsou vpřekladu doslova mudrcové, se ponořili do rozjímání ameditování a„uzřeli“ pravdu. Získali své vědomosti zvesmíru. Zatímco by se dalo říci, že západní medicína vznikla zmikroskopického zkoumání mikrokosmu, fyzického světa améb abuněk, indická medicína vzešla zmikroskopického zkoumání makrokosmu, božského avšeobjímajícího ticha, které obsahuje veškeré vědomosti aposvátnou paměť všech dob, naši kognitivní paměť.

Ájurvéda je nejen pradávnou indickou naukou opreventivní péči ozdraví aléčení, ale ifilozofií žití. Ájurvéda málokdy léčí symptomy, ale spíš se snaží odstranit příčinu nemoci. Zbohatého odkazu ršiů jsme se dozvěděli to, co začínáme poznávat už imy vzápadní kultuře: příčinou všech chorob jsou prohřešky proti přírodním zákonům anaší vlastní vnitřní moudrosti. Tyto nemoci mohou být buď fyzického, nebo karmického původu. Fyzické nemoci jsou způsobené nadměrným zapojováním našich smyslů, nesprávnou životosprávou či ignorováním střídání ročních dob anašeho věku. Karmické nemoci jsou důsledkem špatných činů vtomto či minulém životě. V8. století, kdy byla reinkarnace vIndii uznána za svatou pravdu, lidé začali chápat, že fyzické tělo je jediná naše část, která umírá. Naše psychické nástroje, jako antahkarána, která se skládá zintelektu, duše aega, nebo ahamkára, snámi putují všemi životy, dokud nedosáhneme konečného osvobození neboli mókši.

Stromová víla Salabhandžika

Salabhandžika představuje prapůvodní síly moudré Země. Je propletená se stromem, jehož zeleň ztělesňuje úrodnost Země. Proud její mízy představuje všechny pohyby Země.

Tato kniha se zabývá oběma typy prohřešků, jelikož ve skutečnosti je nelze oddělit. Dokud ignorujeme karmický stav, nemůžeme být úplní; dokud ignorujeme přírodní zákony, zůstáváme roztříštění.

Ájurvéda odstraňuje příčinu nemoci napravením těchto prohřešků aopětovným nastolením rovnováhy našeho systému. Kvůli vyléčení celé naší kosmické podstaty se musíme věnovat všem složkám lidské bytosti. Podle ájurvédy se skládáme ze tří těl: fyzického, astrálního akauzálního. To je ekvivalent západního těla, mysli aduše. Fyzická forma nám byla dána jako nástroj kprovozování sádhan neboli prospěšných aktivit. Díky těmto praktikám dokážeme pochopit svá tři těla neboli tři aspekty naší podstaty. Potrava, která obsahuje paměť všech věků, je nesmírně mocným médiem pro navození rovnováhy vnašem bytí.

Podle ršiů vzešel zryzího vědomí zvuk ÓM. Apoté se zrodilo Pět velkých živlů. Těchto pět živlů na sebe vlidském těle vzalo podobu tří dóš neboli tělesných typů. Tyto tři dóši tvoří naši individuální konstituci – neboli prakrti. Když se ztotožníme stěmito prvotními živly, vytvoříme most, který nám umožní vystoupat zpátky knebi apřiblížit se ke svým kosmickým kořenům.

Já je příčina veškerého konečného štěstí,

ale samo osobě má neohraničenou apřesahující podstatu.

Je neposkvrněné skutky, ať dobrými, či špatnými.

Leží stran našeho vnímání ivědění.

Je vždy přítomné vmeditacích mudrce.

Brhadáranjakópanišad

Podle Véd je lidské zrození nejtěžší součástí karmického cyklu. Je to nejvyšší akt proměny, kterým lidská bytost prochází. Svobodná vůle je naše přirozené božské právo, stejně jako naše schopnost sebereflexe arozptýlení myšlenek. Právě rozptýlení myšlenek vminulosti vedlo ke vzniku našeho současného stavu zmatení achaosu. Země existovala miliardy let před naším příchodem, kněmuž došlo před pouhými třemi apůl miliony let. Jak planeta stárne, naše vesmírná moudrost se prohlubuje amy si uvědomujeme krásu kosmické přitažlivosti mezi všemi formami života, začínáme poznávat sami sebe. Vsoučasnosti jsme příliš zaměstnaní svým individuálním já avnějšími cíli, které nás oddalují od tlukotu planetární harmonie. Vesmír je kompaktní entita udržovaná vmajestátním pohybu éterem ajeho magickým sevřením. Být posedlí honbou za osobní jedinečností aznamenitostí aignorovat životadárný vesmír avše, co obsahuje, je chovat se jako nezralí adolescenti. Stejně nezralá je však posedlost strastmi naší planety aztrácení ze zřetele své pravé já, což je vědomí auvědomění.

Ta jednotná esenciální paměť nám musí opět začít sloužit. Miliardy atomů cestujících vesmírem jsou vstřebány do miliard životních forem, včetně těch vnašem těle. Podle Véd se celé naše tělo každých sedm let kompletně obnoví. Nemoci nicméně přetrvávají inavzdory těmto cyklům obrody, protože nedokážeme učinit přechod od našeho odpojeného aempirického já kcelostnímu stavu poznání. Žijeme vminulosti abudoucnosti jako vězni lapení konceptem času aprostoru. Ve skutečnosti je nekonečná anadčasová přítomnost stále vnás, naplněná možnostmi. Musíme si zapamatovat jediné – ustálit se ve své pravé podstatě, být přítomní vnašich činech apozorování, zapudit myšlenky založené na povídačkách atvrzeních, které se nedají ověřit; jednoduše být ažít.

Toto vědomé já se ve Védách označuje jako átman neboli duch dlící uvnitř nás. Toto já je zdrojem naší skutečné rovnováhy. Zdraví neznamená separátně usilovat odokonalé tělo, utvářet intelektuální mysl ani asketické praktiky ducha. Život, na nějž odkazují mudrci vájurvédě, je pevným spojením těla, mysli iducha. Je to rovnováha těchto tří faktorů anásledné propojení jednotlivých já spřírodou, rodinou avšemi živými bytostmi. Když si uvědomíme, že zdrojem nemoci je fragmentace, můžeme začít těžit zpraktik holistického života.

Slovo dóša doslova znamená něco chybného, systém, který se rychle mění. Tuto definici přiřadily starověké národy naší empirické povaze. Neměli jsme usilovat odokonalost. Jedinou dokonalou věcí je uvědomění. Každý projev je ve své podstatě náchylný ke změně. Prostřednictvím své fragmentované, nedokonalé existence se můžeme naučit, jak rozpoznávat. Když budeme více dlít své schopnosti rozpoznávat já, budeme více schopni přiblížit se vědomému já neboli átmanu. Vmezích svého života můžeme usilovat ozískání rovnováhy vnaší dynamické asnadno chybující podstatě. Av rámci následného procesu usilovat opoznání sebe sama sjednoceného spodstatou absolutna. Tato nejvyšší rozvinutá podstata je pravou povahou našeho ducha. Můžeme usilovat otuto dokonalost, jelikož je to ta jediná dokonalost. Je však chybné atíživé pokoušet se odosažení dokonalého těla, dokonalého života nebo dokonalého zdraví, protože požadavky takového úsilí vás ochuzují oenergii nezbytnou kživotu. Rozumné je usilovat oživot vrovnováze prostý zoufalých opatření. Zbavíme se tak mysli nezdravě zaměřené na dokonalost avůle prodchnuté snahou ozvrácení nepříznivých situací. Ájurvéda znamená usilování orovnováhu. Život vrovnováze je prostý extrémů aje jen minimálně roztříštěný.

ZDRAVÁ AHAMKÁRA

Védy definují ahamkáru jako individuální já, prostředek, jímž jsme obdařeni všichni při svém narození, aby nám usnadňoval cestu životem. Často bývá označována jako ego, ale ne ve freudovském slova smyslu. Ahamkára je spíše esencí našich minulých já, aspektem antahkarány, která se pročišťuje vrámci procesu vícero životů. Ahamkára obsahuje nejenom individuální já sjeho empirickými vzpomínkami ztohoto života, ale také kognitivní já sjeho kolektivními vzpomínkami všech dob – zminulosti, současnosti ibudoucnosti. Každý život je cestou kzískání konečného poznání átmanu. Ahamkára je – prostřednictvím kognitivní paměti – naším primárním mostem ktomuto poznání.

Nabídnu vám analogii – pokud jeden korálek na růženci představuje váš současný život, zbylé korálky na šňůrce jsou vašimi minulými abudoucími životy. Celý růženec je víc než jen souhrnem těchto částí. Ve skutečnosti ukrývá kolektivní vzpomínky všech druhů ve vesmíru. Když meditujeme nebo praktikujeme sádhany, zvláště sádhany jídla, které probouzejí kognitivní paměť – můžeme dosáhnout mimočasové minulosti abudoucnosti aniterně poznat přítomnost.

Ahamkára se formuje vprůběhu života skrze početí vlůně. Identita ega je ovlivněna mateřským vajíčkem, otcovskou spermií, časem aobdobím početí, stavem matčina lůna, jídelníčkem apocity matky, ale iročními dobami, vnichž se zárodek vyvíjí.

Jádro ájurvédské nauky ozdraví je založené na naší vrozené konstituci nazývané také prakrti. Naše jednotlivé životy též ovlivňují karmické akauzální faktory. Ahamkára zaznamenává každé jednotlivé chování, ať vědomé, či nevědomé, od počátku každého života. Ahamkára řídí miliony buněk našeho imunitního systému. Když jsou empirická ikognitivní paměť svěží ačisté, dokážeme chránit svůj organismus před invazí duševních itělesných chorob. Když je naše ahamkára neboli individuální ego vytlačená, rozdrobená či odkloněná od svého primárního zdroje vesmírné jednoty, imunitní proces se stává zranitelným anestabilním. Ato je první příčina špatného zdraví.

Ve formujících fázích života, kdy je ego bezbranné, je nezbytná ochrana rodičů aučitelů. Když tito primární ochránci selžou, mladá mysl uplatňuje svou jedinou obranu, izoluje se ablokuje přirozený tok svého projevování. Výsledkem je počátek slabého ega ačasto nedostatek vědomí vlastní hodnoty. Když takový člověk dosáhne rané dospělosti, určité vzorce obrany aizolace už jsou zformované. Pro takového člověka je velmi obtížné zahájit proces otevírání bolestných ran zdětství. Tyto rány zůstávají živé anezhojené pod šedou rouškou mysli, dokud tento jedinec nenajde odvahu odkrýt své zraněné já, nebo ho nepřinutí prozřetelnost prostřednictvím těžké rány osudu, jako je třeba smrtelná nemoc, aby si uvědomil apřijal své rozbité ego. To značí začátek hojivého procesu.

Praktikování opravných sádhan ameditativního života je nezbytné, abyste byli přítomní aživí vkaždém okamžiku. Sádhanami můžeme dosahovat čím dál stálejšího uvědomění celého kognitivního já. Proces hojení může trvat mnoho životů, ale tento proces sám osobě inspiruje našeho ducha, aby zářil aodrážel svou krásu světu.

Externí usilování ozdraví je ztrátou času aenergie. Umožnilo vznik výnosných obřích odvětví pro ty, které ovládá slabé vědomí holistického principu. Azpůsobilo rozpolcení utěch, kdo hledají stále nové roušky, jež by zahalily jejich bolest. Vpodstatě neexistuje žádná alternativa procesu dosažení zdravého života. Je to těžká aobětavá práce vyžadující velký soucit aupřímnost ke svému já. Naše hojení začíná odpuštěním našim ochráncům, kteří byli také pouhými bezbrannými oběťmi vlastních těžkých okolností.

Přijetí sebe sama se vším všudy je tím největším zdravím. Vtom případě jako by se zastavil čas. Dosažením vnitřního ticha značícího klid duše se smazávají roky stárnutí. Když začneme hojit rány svého ega, zjistíme, že se čas obrátí amy získáme mládí. Nesmrtelnosti dosáhneme žitím vpřítomnosti, bez vnímání chvil či minut. To je základ holistického zdraví.

NAŠE NADČASOVÁ PODSTATA

VPuránách je krásný příběh, který se zabývá konceptem času. Nárada hledaje poznání sebe sama předstoupil před boha Krišnu azeptal se ho: „Co je to májá?“ Krišna odvětil: „Než ti objasním májá, potřebuji se napít vody.“

Nárada zahlédl vdáli malou osadu avydal se tam pro vodu. Když zaklepal na dveře jednoho domku ve vesnici, otevřela mu krásná panna aon úplně zapomněl, proč tam je. Druhý den se vrátil, aby znovu spatřil to nádherné stvoření. Avůbec si nevzpomněl na žíznivého boha, kterého nechal čekat.

Časem si Nárada vzal tuto pannu za ženu aona mu porodila tři děti. Žili spolu šťastně aspokojeně. Po mnoha letech mu zemřel tchán aon zdědil jeho dům. Uplynulo dvanáct let. Došlo kvelkým záplavám aNárada přišel ovšechno – oženu, děti idům. Když se snažil zachránit svou rodinu, voda ho vyplavila na břeh. Pohlédl vzhůru aspatřil boha Krišnu na tomtéž místě, kde ho před lety opustil.

„Nárado, proč ti to trvalo tak dlouho?“ zeptal se Krišna. „Čekám tu na tebe už půl hodiny!“

Dvanáct let lidského času bylo pouhou půlhodinou času nebeského. Taková je pravda májá, materiální stránky vesmíru. Fyzický čas se liší od času, který vládne duchu. Kolikrát uplynuly roky mezi návštěvami našich milovaných, ale když jsme je znovu objali, zdálo se nám, jako by ktomu odloučení nikdy nedošlo?

Aco teprve plynutí času během našeho snění, kdy se ztratíme vmimočasovosti? Propracovaná pásma snů se nám zjevují během zlomku sekundy. Poznání probíhá podobně, není časově ani prostorově organizované, spíš jako byste na zlomek sekundy nahlédli do dálavy, která nemá začátku ani konce. Vnímáme realitu zaujatým ado sebe ponořeným způsobem, mihotající zvětví života. Pravda všech dob se formuje vrámci naší paměti. Tato kognitivní paměť je celé tvorstvo dlící ve stagnujícím stavu vdrobném semínku. Ato semínko je já.

Co se týče času aprostoru, žijeme vkosmické rovnici. Na jedné straně rovnice existujeme vrealitě ovládané časem, kdy naše zkušenosti utvářejí kultura, tradice, rodina aspolečnost. Zmapovali jsme pohyb Slunce aMěsíce avymysleli časový cyklus srokem trvajícím tři sta šedesát pět dní, dnem trvajícím dvacet čtyři hodin, týdnem dlouhým sedm dní, minutou rozdělenou na šedesát sekund atak dále. Neustále se přizpůsobujeme ročním obdobím; máme denní režim, během něhož jsme aktivní, anoční cyklus, kdy odpočíváme aosvěžujeme své tělo isvou mysl. Tuto část rovnice nazývám naším empirickým časem.

Empirický čas je ukaždého druhu ve vesmíru jiný. Bohové asuperlidé vnímají čas vtak obrovském rozpětí, že to lidská mysl nedokáže pochopit. Vtom puránském příběhu byla půlhodina nebeského času totéž jako dvanáct let lidské existence. VUpanišadách se uvádí, že jedna noc stvořitele Brahmá odpovídá několika milionům let lidského času.

Časové cykly suchozemských avodních živočichů, včetně ptáků, se neřídí přesným rozvrhem. Tito tvorové se přizpůsobují střídání světla atmy asezónním změnám; žijí spíše na druhé straně rovnice, vmimočasovosti. Delfín pohybující se hluboko vlůně oceánu pociťuje zvýšený pulz avibrační frekvenci spojované se stavem vnímání mimočasovosti. Člověk zažívá podobnou vibrační plynulost vembryonální fázi. Zatímco se embryo vznáší vživotadárné vodě, udržuje si pulz okolo 160 tepů za minutu. Po příchodu do této plynutím času ovlivněné atmosféry vnějšího prostoru, vzduchu, ohně, vody azemě se srdeční tep dramaticky sníží. Po zrození začne být vibrační pulz méně plynulý amimočasové vzpomínky na vtělení se vzdálí. Jako lidský druh jsme se naučili mapovat svůj pokrok skrze plynutí času. Jsme vybavení myslí asmysly, které nám umožňují řádně se orientovat.

NAPOJENÍ NA KOGNITIVNÍ PAMĚŤ

Ať tě chválí, můj Pane,

POTRAVA JE PAMĚŤ

PĚT TĚL

Tělo potravy: země avoda (kapha)

Země

Voda

Tělo prány: vzduch aprostor (váta)

Tělo mysli: oheň (pitta)

Tělo inteligence

Tělo vědomí

SCHOPNOST PŘEMĚNY