Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jan Králík

PRIMAČAS
Historie hodinek Prim 1949–2019

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7313. publikaci
Odpovědný redaktor: Petr Somogyi
Grafická úprava, sazba a obálka Ondřej Zámiš

Počet stran 96
První vydání, Praha 2019
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2019
© Jan Králík, 2019
Cover & Layout Design © Ondřej Zámiš, 2019

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-0323-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-0117-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-2535-7 (print)

Strojek s centrálním pohonem sekundové ručky, která se objevila na primkách v roce 1960

ČAS

Měření času patří k nejstarším lidským intelektuálním činnostem. Na počátku neolitu, před zhruba 10 tisíci lety, se s nástupem zemědělského způsobu života objevila i potřeba řídit se změnami ročních období. Bylo to první cílené sledování a záznam času. S rozvojem vědy a následné praxe nabývala snaha po jeho přesném určení na důležitosti. V současnosti vyžaduje telekomunikační praxe atomové hodiny, které generují frekvenci (počet kmitů za sekundu) s přesností 2,10 –13.

Čas je fyzikální veličina, jednotkou v soustavě SI je sekunda. Díky ní můžeme definovat některé další základní fyzikální veličiny. Metr je vzdálenost, kterou urazí světlo ve vakuu za 1/299 792 458 s. Jednotku elektrického náboje coulomb přenese proud o hodnotě 1 ampéru za sekundu.

Postupem doby se měnily i osobní časoměrné přístroje, od prvních kapesních objemných mechanismů po současné náramkové hodinky. Česká republika patří k několika málo zemím na světě, kde se vyrábějí. Je to historie stará sedmdesát let, psát se začala v roce 1949 v Novém Městě nad Metují. Toto malé město a záhy celé Československo, dnes Českou republiku proslavila značka složená ze čtyř písmen.

PRIM.

TRADICE

Hodinářské řemeslo má v českých zemích staletou tradici. V tomto oboru je nejznámější Staroměstský orloj s astronomickým číselníkem, zmíněný poprvé v roce 1410. Věžní hodiny se postupem času staly běžnou výbavou každého kostela. Kapesní hodinky se poprvé objevily kolem roku 1600. Díky svému tvaru byly známé jako Norimberská vejce, aniž bychom mohli bezpečně určit jejich tvůrce. O míře potřeby přesného měření času vypovídá skutečnost, že měly jen jednu ručku. Od té doby se snaha hodinářů upínala k miniaturizaci a přesnosti strojku. V tomto ohledu se vyznamenali Josef Božek (1782–1835) a jeho syn Romuald (1814–1899). Josefa Božka si veřejnost spojuje takřka výhradně s jeho parovozem (1815), prvním svého druhu na kontinentu. Nicméně jako vyučený jemný mechanik a hodinář byl mnohem více činný v tomto oboru. Už na počátku své profesní dráhy sestrojil padesát nejrůznějších existujících zarážkových kroků, tedy částí, které zásadně ovlivňují přesný chod kyvadlových i kapesních hodin, přičemž dva typy byly jeho vlastní konstrukcí. Josef Božek se věnoval hodinařině teoreticky i prakticky. Významný je například jeho chronometr nebo astronomické hodiny pro věž pražského Klementina, které dodnes měří přesný čas bez ohledu na počasí a roční období. Jedinečné byly rovněž Božkem sestrojené kapesní hodinky (1818) pro hraběte Kounice, které se samočinně natahovaly při chůzi.

Syn Romuald Božek se v hodinářském oboru angažoval ještě víc než otec a vyznamenal se řadou konstrukcí i odborných prací. V roce 1830 vyrobil klidový chod pro přesné astronomické hodiny, v roce 1834 zhotovil půlsekundové hodiny. V roce 1859 vydal knihu Nové městské hodiny. Mimo jiné sestrojil i vzduchové hodiny, u nichž docházelo v důsledku nasávání a vyfukování vzduchu ke klesání rtuťového sloupce v Torricelliho skleněné trubici obložené korkem. Mechanickým přenosem pak indikovaly čas. Jeho ohňové hodiny (1875) byly založeny na úbytku lampového oleje při normovaném spalování, přičemž plamen hořáku osvětloval číselník. Romuald Božek vydal několik knih – O astronomických hodinách (1870), O ručkách a číselnících (1882) a O hodinářství (1885). V posledně jmenované publikaci přiblížil stav oboru v zahraničí a kritizoval nedostatečné vzdělávání domácích adeptů řemesla. Jeho poslední kniha O rtuťovém kyvadlu (1893) popisuje jeho správnou konstrukci.

Na sklonku 19. a na začátku 20. století hodinářů přibývalo, řemeslu se začala věnovat i učiliště. Svědčí o tom učebnice V. R. Sušického Hodinářství pro praktickou potřebu hodinářů a škol odborných, kterou vydal v roce 1900 u nakladatele Kobera v Praze. V té době byly na trhu prakticky výhradně kapesní hodinky.

„Český závod Hrbek a Wejrostek ve Vršovicích sestrojil a zhotovuje kalendářové hodiny, které po celé století nevyžadují regulací, udávajíce samočinně nestejný počet dnů v měsíci a správně oznamujíce v přestupných letech 29 dnů v únoru.“ Z říše vědy a práce, 1898, s. 291

Hodinářský obor sledovaly dobové časopisy, například Z říše vědy a práce (1895)

NÁRAMKOVÉ HODINKY

Vznik a vývoj náramkových hodinek byl již mnohem rychlejší. Od konce 18. stol. se objevovaly ojediněle vyrobené náramky se zabudovanými kapesními hodinkami, jak dosvědčuje účetní kniha firmy Jacquet-Droz & Leschot z roku 1790. Byl to především šperk, nikoli časomíra pro každodenní užití. Až ve druhé polovině 19. stol. se začaly objevovat náramky s hodinkami četněji. Systematicky se jim věnovala firma Patek Phillipe, která je začala na trh dodávat v roce 1873. S ohledem na to, že náramek byl ze zlata, je zřejmé, komu a k jakému účelu byly určeny.

Výrobu náramkových hodinek ve větších sériích zahájila firma Girard-Perregaux v roce 1880. Byly určeny pro důstojníky německého válečného námořnictva. Švýcarská firma La Champagne z Bielu představila v roce 1888 celou kolekci náramkových hodinek. Nadále ovšem šlo spíše o módní doplněk než o předmět denní potřeby. Tím zůstávaly kapesní hodinky, zejména od roku 1867, kdy Georges-Fréderic Roskopf uvedl na trh „cibule“ v ceně 20 franků, čímž je zpřístupnil prakticky každému. Zdálo se, že jsou nenahraditelné. Nicméně jim už vzdáleně zvonila hrana. Roku 1889, kdy Roskopf zemřel, byl v Bernu udělen patent na náramkové hodinky.

Dáma na britském tandem-tricyklu Marriott and Cooper (kolem r. 1888) má na levém zápěstí nejspíš malé kapesní hodinky upevněné v koženém řemínku. Pokusy o náramkové hodinky měly i tuto podobu

Ten, kdo náramkovým hodinkám věřil, byl Švýcar Hans Wilsdorf. Původně zaměstnaný ve firmě, která exportovala kapesní hodinky, inicioval v roce 1905 velkovýrobu dámských náramkových hodinek. Jistě i proto, že ty kapesní byly neodmyslitelnou ozdobou každé pánské vesty, zatímco ženy to neměly s nošením hodinek do kapsy tak jednoduché. Mimochodem Wilsdorf založil v roce 1908 společnost Rolex, jejíž název ho napadl při cestě dvoupatrovým fiakrem, taženým spřežením ulicemi Londýna.

Dozajista významný pro průmysl náramkových hodinek byl vynález korozivzdorné (tzv. nerezové) oceli. Stainless steel jako železo s příměsí chromu a niklu poprvé slil Angličan Harry Brearley. Byl to materiál pro náramkové hodinky jako stvořený, protože odolává potu. Další vývoj urychlila první světová válka, kdy náramkovým hodinkám přišli na chuť vojáci. Po válce bylo rozhodnuto. Na trhu už se objevily náramkové chronografy, hodinky pro letce, pro námořníky, přibývalo komplikací, a také budíky. Centrem hodinářského průmyslu se stalo Švýcarsko, ve dvacátých letech 20. století tam vznikaly dnes slavné značky, specializované výhradně na náramkové hodinky. Nebylo sporu, kterým směrem se vývoj ubírá.

ČESKÉ KOŘENY

Poválečné znárodnění veškerého průmyslu vedlo k jeho novému uspořádání, často uspěchané reorganizaci a překotným změnám. Nejinak tomu bylo v hodinářském oboru. V březnu 1946 vznikla v Liberci Chronotechna, do níž byly začleněny závody v Novém Boru, Meziměstí u Broumova, v Jablonci nad Nisou, Brně, Chomutově a dva v Praze – Hainz a Jednotný čas.