Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Bc. Lucie Škardová

MARIE ROZSYPALOVÁ
Život sestry

Recenze:
PhDr. Hana Svobodová, Ph.D.

© Grada Publishing, a.s., 2020
Cover Photo © depositphotos.com 2020

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7826. publikaci
Obrázky dodala autorka.
Odpovědný redaktor Mgr. Michal Zlatoš
Sazba a zlom Josef Lutka
Počet stran 80
1. vydání, Praha 2020

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-1948-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-1947-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-2502-9 (print)

Úvod

Publikace, kterou budete dále číst, se věnuje životu PhDr. Marie Rozsypalové. Ta bezpochyby patří k představitelkám toho nejlepšího období ve vzdělávání sester na středních zdravotnických školách. Ošetřovatelství se v různých podobách věnovala celý život. Kolikrát se mi stalo, že jsem před zdravotními sestrami zmínila jméno Rozsypalová a většině z nich se v hlavě objevila vzpomínka na učebnice ošetřovatelství, ze kterých se při svém studiu připravovaly na budoucí povolání. To znamená, že odkaz, který PhDr. Marie Rozsypalová vytvořila, je stále živý. Avšak myslím, že je potřeba, aby byl dochován nejen pro další generace sester, které se pro toto povolání rozhodnou.

Sama jsem tvorbu vnímala jako nelehký úkol, ke kterému jsem se snažila přistupovat s pokorou a úctou. I když se systém vzdělávání sester značně proměnil, je potřeba nezapomínat na doby minulé, pochopit je a inspirovat se pomocí nich do časů budoucích. Dostala jsem cennou nabídku paní doktorku poznat osobně a přála bych si, aby takovou možnost dostali prostřednictvím slov všichni ostatní. Doufám, že se to podařilo a po přečtení této knihy bude každý PhDr. Marii Rozsypalovou tak trochu znát.

Obr. 1 Červenec 1950

Motto:

„Cokoliv můžeš udělat pro druhého člověka dobrého, zůstává…“

(Albert Schweitzer)

1Jak to bylo na začátku

V roce 1928 bydleli rodiče paní doktorky se sestrou Helenou na velkostatku ve Statenicích u Prahy. Když na maminku Josefu přišla těžká hodinka, odjela do Prahy do Zemské porodnice u Apolináře. V neděli 15. ledna roku 1928 se tam narodila holčička. Po deseti dnech se obě vrátily zpět do hájovny.

Při křtu dostala holčička jméno Marie Eleonora, druhé jméno nikdy nepoužívala. „Mezi mnou a Helou se mamince narodil ještě chlapeček. Zemřel bohužel hned při porodu, bylo to pro rodiče zklamání. Věřili, že třetí dítko bude zase kluk. Ale nebyl, byla jsem to já. Maminka později vyprávěla, jak byla zklamaná, když jí oznámili, že má holčičku. Bránila se prý, že to musí být mýlka. Mýlka to nebyla a maminka se s tím záhy smířila.“ Do svého rodného města se Marie vrátila až po několika letech. Novým domovem se na dlouhou dobu stal les a příroda.

2Opředcích

Když Marie přišla na svět, žili ještě oba tatínkovi rodiče – Josef aAnna Rozsypalovi. Dědeček Rozsypal celý život sloužil jako hajný na panství hraběte Colloredo-Mansfelda na Dobříšsku. Babička Rozsypalová se starala odomácnost, hospodářství ao děti. Marie se setkala sdědečkem jen jednou vživotě, když ji vzal ssebou tatínek na pohřeb babičky Anny.

Obr. 2 Dědeček ababička Rozsypalovi

Zmaminčiny strany poznala Marie jen babičku Anežku Balejovou. Prarodiče Balejovi žili celý život vDobříši. Když se maminka po svatbě odstěhovala zdomova, oběma se velmi stýskalo. Nemohly vést společnou korespondenci, ato kvůli babiččině neznalosti písma. Vtehdejších dobách to nebylo uprostých lidí nic neobvyklého. Na návštěvě byla pouze jednou vlétě na hájovně ve Staré Báni. Marie se babičky trochu bála. „Zlobila se na mne, že mám pořád špinavá kolena ahned chytala škopík, mýdlo akartáč, aby mi je vydrhla. Marně jsem protestovala, že to není špína, ale opálení.“ Adodala vysvětlení, proč se sprarodiči nestýkali častěji: „Vdobě, kdy ještě žili naši prarodiče, nebylo zvykem jezdit se vzájemně navštěvovat. Jednak jsme byli od sebe značně vzdáleni, jednak nebyla tak snadná doprava jako dnes. Ataké byla dost drahá, aproto jsme se sestrou ty naše babičky adědu ani pořádně neznaly aneužily jsme si jich tak jako děti dnes.“

Obr. 3 Babička Anežka Balejová

Tatínek Kamil Rozsypal se narodil vroce 1898. Pocházel zlesácké rodiny. Narodil se své mamince jako šesté dítě na louce uhájovny vBrdech, když sušila seno. Uprostřed lesů, kde rodina žila, se utatínka utvářel už od mala hluboký vztah kpřírodě ake zvířatům. Ve svých osmi letech dokázal střelit jelena. Navštěvoval obecnou achlapeckou měšťanskou školu. Obě vDobříši. Cesta do školy, od hájovny do Dobříše, byla dlouhá 7 km avedla lesem. „Tu cestu zvládal už jako šestiletý, 7 km tam a7 km zpět,“ líčila Marie. Po dokončení školy jej dali rodiče do učení na řezníka kpříbuznému, bylo to vBudapešti. „Tatínek tvrdíval, že maďarština je snadná řeč adá se rychle naučit, ale my jsme tomu nevěřily.“ Po návratu zBudapešti pomáhal svému otci při hájenské službě av roce 1917 byl poslán do války. Nejprve do Itálie apak ještě ve vojenské službě na Slovensko. Vroce 1923 složil hájenské zkoušky. 3. 2. 1924 se oženil smaminkou Josefou. Apak už přišlo celoživotní putování po hájovnách.

„Celý život chodil oblékaný vlesácké uniformě. Na hlavě nosil tatínek hnědozelený klobouk se šňůrou. Za ní nosil sojčí pírko aněkdy také kytičku lesních jahod. Ať bylo hezky, nebo pršelo, ať foukal vítr, nebo chumelilo, chodil tatínek po lese od rána do oběda apo obědě až do večera. Na jaře nám zlesa přinášel kytičku prvních konvalinek, fialek. Vždycky věděl, kde zrají lesní jahody, borůvky amaliny nejdříve,“ zavzpomínala Marie.

Když tatínek odešel do důchodu, přestěhoval se vroce 1959 smanželkou Josefou do Samechova uChocerad, kde zakoupili chalupu. Chodil ještě nějaký čas pomáhat místnímu hajnému. Později byla potřeba výpomoc vJZD, kde nějakou dobu pracoval. Poslední léta svého života už ani nechodil do lesa: „Protože byl ztěch narůstajících nepořádků vlese dost nešťastný.“ Kamil hodně kouřil amaminku Josefu jeho zlozvyk velice trápil. „Paradoxní bylo, že se nejvíce zlobila, když táta odložil cigaretu dřív, než ji stačil dokouřit. Říkala, že když už ty cigarety stojí tolik peněz, tak se mají pořádně dokouřit.“ Vkvětnu roku 1971 dostal tatínek zápal plic. Nejdříve byl vnemocnici vBenešově apozději ho odvezli do plicního sanatoria do Prosečnice uTýnce nad Sázavou. Na závěr Marie dodala: „Několik dnů před jeho smrtí jsme ho smaminkou navštívily. Nevypadal dobře, špatně dýchal apřál si jít domů. Zemřel 11. června 1971. Vzpomínám na něj dodnes.“

Maminka Josefa Balejová se narodila vroce 1896. Měla dalších sedm sourozenců. Po dokončení Obecné adívčí školy vDobříši pracovala vpekárně apozději vobchodě smódou usvé sestry. Nějakou dobu byla také společnicí manželky MUDr. Prusíka vPelhřimově. Později se vyučila kadeřnicí apracovala až do svatby vholičství akadeřnictví svého bratra. Vždycky chodila pěkně upravená aučesaná. Ikdyž pocházela změsta apřišla do styku shospodářstvím až později, naučila se během života zastat všechnu práci.

„Za mlada maminka ráda vyšívala,“ prozradila Marie omamince, „do výbavy si vyšila polštáře, dečky, ubrusy aněkolik kuchařek – tak se říkalo bílým plátěným kusům látky. Na nich byly vyšity různé výjevy ze života aslovní doprovod. Celá kuchařka se pak olemovala anahoru se pořídila poutka na zavěšení. Na některých kuchařkách bylo kvýjevu například vyšito: »Můj milý mužíčku, máš-li mne rád, nech pěkně pokličky na hrnečkách stát. „Když došel chleba anebo byl už moc tvrdý, nelenila maminka upéci brzy po ránu placky zhladké mouky anějakého omastku.“

Obr. 4 Svatební fotografie tatínka Kamila amaminky Josefy, rok 1924