Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Steven R. Gundry, MD

Skryté příčiny únavy a nedostatku energie
Jak přestat být unavení a nemocní z toho, že jste unavení a nemocní

Přeloženo z anglického originálu knihy Stevena R. Gundryho THE Energy Paradox – What to Do When Your Get-Up-and-Go Has Got Up and Gone, vydaného nakladatelstvím HarperCollins Publishers, New York, NY, 2021.
Published by arrangement with Harper Wave, an imprint of HarperCollins Publishers
Copyright © 2021 by Steven R. Gundry, MD
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8209. publikaci

Překlad Ivana Sýkorová
Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Počet stran 224
První české vydání, Praha 2021
Vytiskla tiskárna PBtisk a.s., Příbram

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2021

ISBN 978-80-271-4490-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-4489-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-3171-6 (print)

Věnováno klíčovým pracovníkům ve všech oborech!

Pojďme vám hned teď dodat energii!

Upozornění

Tato kniha obsahuje rady a informace vztahující se k péči o zdraví. Ty by neměly nahrazovat doporučení vašeho lékaře ani jiných zdravotnických pracovníků a měly by sloužit jako doplňkové. Pokud víte, že trpíte zdravotními potížemi, nebo na ně máte podezření, doporučujeme, abyste jakýkoli ozdravný program nebo léčbu, které byste rádi podstoupili, nejprve konzultovali se svým lékařem. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby byly informace obsažené v této knize aktuální k datu vydání. Vydavatel ani autor nenesou žádnou odpovědnost za případné zdravotní následky, jež by mohly nastat v důsledku použití metod doporučených v této knize.

O autorovi

Steven R. Gundry, MD, je ředitelem Mezinárodního institutu srdce a plic (International Heart and Lung Institute) v Palm Springs v Kalifornii a zakladatelem a ředitelem Centra restorativní medicíny v Palm Springs a Santa Barbaře. Po letech působení na postu uznávaného kardiochirurga, profesora a vedoucího katedry kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Lékařské fakultě v Loma Lindě se rozhodl změnit profesní dráhu a začal se zaměřovat na léčení moderních nemocí prostřednictvím výživy. Je autorem bestsellerů deníku New York Times Skryté nebezpečí zdravých potravin, The Plant Paradox Cookbook, The Plant Paradox Quick and Easy, Skryté tajemství dlouhověkosti, The Plant Paradox Family Cookbook a Dr. Gundry’s Diet Evolution a moderátorem série podcastů nazvané Dr. Gundry Podcast. V odborných lékařských publikacích zveřejnil více než tři sta článků zaměřených na využití výživy a doplňků stravy při eliminaci rozvoje srdečních chorob, autoimunitních onemocnění a řady dalších nemocí. Doktor Gundry žije se svou ženou Penny a jejich psy v Palm Springs a Montecitu v Kalifornii.

Úvod

„Prostě nemám dost síly“

Doznání: V žádném případě jsem neměl v úmyslu napsat tuto knihu. Představa, že bych psal o životní energii, zkrátka nezapadala do mých plánů. Ale pak mi vloni někdo zavolal, já jsem o tom telefonátu nemohl přestat přemýšlet a všechno se změnilo.

Jel jsem do televizního studia v Orange County v Kalifornii, kde mě čekala jedna z mých oblíbených vedlejších aktivit: Měl jsem vystoupit v reportáži o dobročinné akci ve veřejnoprávní televizi. Už jsem se blížil do cíle cesty, když mi v autě zazvonil telefon. Produkční mi oznámila, že Kathy, moderátorka televizní stanice PBS, která se mnou měla vést rozhovor, nemůže přijet. „Stalo se něco vážného?“ zeptal jsem se, protože jsem o ni měl strach, a zároveň jsem byl tak trochu zvědavý, jak bez ní rozhovor natočíme. Produkční odpověděla: „Velice se omlouvá; říkala, že se v poslední době cítila, jako by z ní vyprchala všechna energie, a dnes to na ni dolehlo jako balvan. Ráda by termín přeložila, ale dneska prostě nemá dost síly, aby mohla pracovat.“

O té prosté větě jsem pak opakovaně přemýšlel ještě dobrých pár dní. Prostě nemá dost síly. Jako lékař zabývající se restorativní medicínou jsem zvyklý, že si většina mých pacientů stěžuje na únavu, která je jedním z mnoha symptomů – často ji zmiňují ke konci seznamu závažnějších potíží. V dnešní době přichází do mých Center restorativní medicíny v Santa Barbaře a Palm Springs v Kalifornii přibližně sedmdesát procent pacientů kvůli léčbě autoimunitních onemocnění, s nimiž si nevěděla rady řada lékařů a specialistů. Nikdy mě nepřekvapuje, že tito lidé – pacienti, jimž budu navždy vděčný, protože mě inspirovali k napsání knihy Skryté nebezpečí zdravých potravin – mívají pocit, jako by byli úplně bez energie. Ostatně autoimunitní nemoci vyvolávají únavu ze své podstaty, protože rozvinutý zánět – který je jak příčinou, tak důsledkem autoimunitních onemocnění – je vyčerpávající! Pomohl jsem už tolika pacientům od základu obnovit zdraví a v souvislosti s tím i vrátit ztracenou energii, že jsem skutečnost, že odstranění původních příčin nemocí jde ruku v ruce s úpravou hladiny energie, bral jako samozřejmost. Obnovení energie bylo přirozeným vedlejším účinkem po vyléčení potíží, které pacienty sužovaly. Energie se vrátí. Vnitřní elán se vrátí. Říkejte si, že jsem optimista, ale vždy jsem se víc soustředil na obnovu sil než na nevyhnutelně nízkou výchozí hladinu energie.

Ale ten telefonát o stavu Kathy mi pomohl ujasnit si něco, co mi najednou připadalo povzbudivě relevantní. Desítky let léčím nízkou hladinu energie! Jen jsem to tak nebral, protože mé vnímání zastínily závažnější problémy známé z novinových titulků – ta velká témata z oblasti kardiologie, kardiochirurgie a hrudní chirurgie, autoimunitních onemocnění a také dlouhověkosti –, která okupují vysílací časy v současných debatách o zdraví. Všechny tyto zdravotní potíže jsou však úzce provázané. Vaše základní hladina energie, odolnost vůči nemocem, schopnost žít dlouhý život a prospívat – žádnou z těchto kvalit nelze oddělit od ostatních. A jak nám dokázala pandemie onemocnění COVID-19, odolnost už nemůžeme brát jako samozřejmost.

Ačkoli to Kathy neví, inspirovala mě, abych začal víc přemýšlet o životní energii a o tom, jak o ni přicházíme. Když jsem zkoumal neobvyklou míru únavy postihující lidi všech věkových kategorií, začalo mi být jasné, že v dnešní době zažívá tento nešťastný scénář v určitém rozsahu téměř každý. Nemluvím o spánkové deprivaci, která se dostaví, když celou noc vstáváte k plačícímu novorozenci, ani o ospalosti, jež provází cestování napříč časovými pásmy, ani o fyzické únavě, která na vás dolehne po náročném tréninku, to vše jsou konkrétní důsledky neobvyklých situací. Nemluvím ani o nepřekonatelné únavě, kterou zakoušejí pacienti trpící chronickým únavovým syndromem, syndromem posturální ortostatické tachykardie (POTS) nebo rakovinou – ačkoli u mnohých z nich je vyčerpání skutečně příznakem nemoci. Mám na mysli únavu, kterou vnímáte jako přetrvávající pocit vyčerpání obvyklé životní energie, ztrátu síly a někdy dokonce i omezení schopnosti jasně uvažovat v kontextu normálního života. Je to ten typ únavy, které se těžko zbavujeme a kterou tolik z nás zná, ale máme sklony o ní nemluvit – často ji zametáme pod koberec. Je to všeobecná ochablost zažívaná lidmi, kterým říkám „ne-nemocní“ a pro něž funkční medicína občas používá škatulku „chodí sám a bez pomoci“. Termín zahrnuje ty, kdo si nemyslí, že by trpěli nějakými chorobami – nic je nenutí vyhledat lékaře –, ale přesto se necítí úplně nejlépe. Lidé z kategorie „chodí sám a bez pomoci“ jsou dnes přeborníky ve snášení pěkné zátěže únavy. A ta si vybírá daň na mnoha frontách – ohrožuje osobní spokojenost a naplnění v životě, schopnost naplno prožívat vztahy, schopnost pracovat a bohužel musím říct, že ohrožuje i mnohé důležité aspekty nutné pro zachování dlouhodobého zdraví.

Problémů s energií jsem si začal všímat u pacientů, kteří ke mně chodili na běžné „udržovací“ prohlídky – aby si zachovali tělo v dobré kondici, abych tak řekl. Představovali novou, pomalu se blížící obří vlnu. Tito muži a ženy naštěstí nemají nijak dlouhý seznam diagnóz. U většiny vyšetření mají dobré výsledky. Přesto je to nepopiratelné. Když se jich zeptám, stále větší počet z nich připouští, že ochabují a jsou utahaní. Nejsou to jen lidé, u nichž byste to očekávali, jako třeba rodiče malých dětí nebo vytížení podnikatelé anebo lidé v klíčových profesích. Pocit vyčerpanosti převládá více méně napříč společností.

Tento fenomén se stále rozrůstá. Všímám si ho i jinde než na klinice, někdy i u ročníků mnohem mladších, než jsem já. Kamarádka zrušila večeři uprostřed týdne, protože ji den pěkně vyčerpal; rodiče ze školy mé vnučky odložili návštěvu dětí, protože na ni neměli energii; dvě mámy si povídaly na parkovišti u pošty o tom, jak jsou vyždímané. Čelíme energetické krizi – buněčné energetické krizi.

Ověřil jsem si, že když se cítíte, jako „byste neměli dost síly“, doslova ji v sobě nemáte! Moderní životní styl – od výživy přes naše návyky až po způsob pohybu a spánkové vzorce – víc vyčerpává, než obnovuje energii. Výsledek? Soustavně jedeme na dluh. Když máme prázdnou nádrž a nikdy ji pořádně nedoplníme, hrozí, že dřív nebo později zkolabujeme nebo budeme muset zpomalit.

Prostřednictvím této knihy vám chci vaši „sílu“ vrátit. Ukážu vám, že únava není jen výplodem vaší fantazie, jak vám možná tvrdili někteří z lékařů (třeba vám příběhy mých pacientů budou připadat povědomé), ale je velmi reálným fyziologickým stavem, který se významně podílí na vašem celkovém zdraví. Energie je ostatně síla, jež pohání všechny buněčné funkce. Když máte méně energie, vaše buňky, orgány a tkáně – včetně mozku – jsou v ohrožení, protože se jim nedostává zdrojů, které potřebují ke správné činnosti. Únava je upozornění vašeho těla, a ač může být nevítané a rušivé, snaží se vám předat informaci o vnitřním stavu věcí.

Jak někdy říkám pacientům, přetrvávající únava je jako první zákruta cesty, která se může proměnit v nebezpečnou sestupnou spirálu. Je dobré vrátit se hned teď a vyškrábat se na pevnou půdu, dokud je to ještě snadné. Protože je zde naděje – jak vám na následujících stránkách plánuji ukázat –, že máte mnohem větší možnost ovládat svou hladinu energie, než si myslíte. V knize důkladně prozkoumáme, co se děje uvnitř těla, a budeme řešit tento zapeklitý problém pěkně od základů: posvítíme si na stav energetického systému buněk.

Vše začíná pochopením základních principů, jež ovlivňují tvorbu energie, a uvědoměním si toho, jak je můžeme lépe využít, abychom se po celý život těšili zdraví a vitalitě:

1.Jste přesycení, ale máte málo energie. Zamyslete se nad tím. Máme přístup k většímu množství „paliva“ než kdy dřív, přesto máme pocit, jako by nám došel benzin. Jak je to možné? Jak se brzy dozvíte, potraviny, které denně jíme, sice vypadají a chutnají „normálně“, ale ve skutečnosti obsahují jen zlomek vitaminů, minerálů a dalších živin v porovnání s potravinami, které jedli naši praprarodiče. Nezměrné množství a koncentrace potravin „dodávajících energii“, jež konzumujeme téměř nepřetržitě po celý den, navíc zatěžuje energetický systém buněk, který má problém zvládat zpracovat soustavný přísun kalorií. Vysvětlíme si, proč se to děje a jak to můžeme napravit, čímž se dostáváme k druhému bodu.

2.E = M2 × C2. Inspirován Einsteinem jsem sestavil rovnici, která znázorňuje, jak zvýšit energii (E) na maximum. Nechci zatím prozradit vše, co se dozvíte v následujících kapitolách, ale prozatím si řekněme, že proměnná M2 představuje mikrobiom – komplexní společenství bakterií, které obývají především střeva – a mitochondrie – miniaturní organely uvnitř buněk, které proměňují živiny z potravy a kyslík na energii, adenosintrifosfát neboli ATP. Pokud sledujete mou práci, víte, že jsem zastáncem Hippokratovy teorie: Zdraví i všechny nemoci začínají ve střevě (volně přeloženo ze starověké řečtiny). A jak se brzy dozvíte, vycházejí odtud i kořeny vaší energie, protože biliony mikrobů obývajících vaše střeva ve skutečnosti ovlivňují, kolik energie tělo vyrobí a jak ji spotřebuje. Věřte nebo ne, ale váš mikrobiom a mitochondrie, které vyrábějí energii a žijí uvnitř téměř každé buňky, mají dlouhodobý vztah. Prostřednictvím komunikace mezi střevními mikroby a mitochondriemi se tělo dozvídá, jak má vyrábět a spotřebovávat energii.

Proměnná C2 v rovnici přestavuje chronopříjem potravy (počáteční písmena anglického termínu chrono consumption), což je moje verze časově řízeného příjmu správných potravin. Jestliže jíme vhodné potraviny ve vhodném časovém okně, mitochondrie a mikrobi získají optimální sílu k uzdravení a regeneraci. Výsledek? Energie! A tím se dostáváme k třetímu bodu.

3.Už jste jistě slyšeli o probioticích a prebioticích, nyní se seznamte s postbiotiky. Vaši střevní mikrobi a buňky (včetně mitochondrií uvnitř buněk) komunikují prostřednictvím látek nazývaných postbiotika. Patří k nim plyny a mastné kyseliny s krátkým řetězcem, které vznikají při trávení některých potravin s obsahem vlákniny bakteriemi ve střevech. Postbiotika představují nově objevený komunikační systém mezi střevním mikrobiomem a mitochondriemi – systém, který je nyní pod obrovským tlakem v důsledku působení chemikálií z životního prostředí, nevhodné a nepřiměřené výživy a stresu. Chceme-li obnovit hladinu energie, musíme obnovit rovnováhu v tomto citlivém ekosystému.

Ale teď přicházejí na řadu dobré zprávy – vždycky se objeví nějaké dobré zprávy, nebo ne? Jsem doktor, který léčí energii! Rozhodně máte možnost ovlivnit, kolik energie v těle vzniká, a zajistit, aby rovnice fungovala ve váš prospěch, pokud se zaměříte na její jednotlivé proměnné – M a C – takovým způsobem, že nedojde k zahlcení už tak vyčerpaného mozku. Usnadním vám to. Program, který vám představím, je šestitýdenní proces, který začíná na vaší stávající úrovni a pomůže vám krok za krokem obnovit zdraví. Bez ohledu na to, z jakého výchozího bodu z hlediska výživy a životního stylu startujete, vždy existuje způsob, jak zmírnit útoky na váš energetický systém, obnovit rovnováhu ve střevech, zklidnit imunitní systém, přerozdělit energetický rozpočet, aby se energie dostala na správná místa, a pečovat o nejdůležitější spojence v oblasti zdraví – střevní mikroby a mitochondrie – tak, aby energetický systém vašich buněk pracoval pro vás, a ne proti vám.

Jak už možná víte, mým celoživotním posláním je přesvědčit nás, lidské hostitele, abychom zajistili lepší péči a výživu mikrobiálním nájemníkům v našem těle – často jim říkám „střevní kamarádi“ –, aby tyto organismy mohly pokračovat ve své neúnavné práci a chránily naše zdraví. Naučím vás, jak na to. Také se dozvíte, jak obnovit a posílit střevní stěnu, a tím se jednou provždy zbavit zánětů, které nás připravují o energii. Kromě toho zapracujeme na vytvoření nezbytných podmínek pro práci mitochondrií, spočívající v proměně potravy a kyslíku na „energetickou měnu“, jež dotuje aktivní procesy v těle a mozku. Když se nebudete nadměrně přejídat a omezíte některé škodlivé vlivy z okolního prostředí, dopřejete potřebný oddech mitochondriím, které jste dosud přetěžovali až na samou hranici možností. Pak přidáte malou výzvu v podobě unikátního druhu časově řízeného příjmu stravy, který jsem aplikoval u sebe i svých pacientů v posledních dvaceti letech, a tak ještě více přispějete k vyléčení syndromu zvýšené propustnosti střev a povzbudíte mikrobiom a mitochondrie k co nejlepším výkonům. Představte si to, jako byste uštědřili svým buňkám – a svým střevním kamarádům – příslovečné nakopnutí.

A to je vše: recept na obnovu energie. Nezní to příliš náročně, že ne? Vím, že když jste utahaní jako psi, výrazně se snižuje vaše schopnost dělat velké změny. Potřebujete, aby změny byly snadné, aby vás příliš nezatěžovaly (ale přinášely výrazné výsledky!) a aby vám přihrávaly spoustu malých vítězství. A výsledky se dostaví. Nemluvím o žádném řešení šitém horkou jehlou – představím vám plán na udržení energie a vitality. Účelem programu Energy Paradox je pomoci vám pochopit, co vám chybí k tomu, abyste se cítili skvěle, a obnovit přirozenou hladinu energie, na niž máte přirozené právo. Program vám může dokonce pomoci nalézt znovu naději a víru v sebe sama.

Nemusíte se tedy bát. Pokud vás demotivuje, že máte málo energie, nebo máte pocit, že je to vaše chyba, jsem tu, abych vám připomenul, že vaše tělo má vlastní inteligenci a neuvěřitelnou schopnost uzdravovat se. Jak brzy zjistíte, tělo ví, co dělat, když mu dáte vše, co potřebuje, a zbavíte ho toho, co nepotřebuje. Pusťme se tedy do toho.

PRVNÍ ČÁST

Epidemie únavy

1. kapitola

Jak se to mohlo stát?

Celé roky jsme se utvrzovali v názoru, že téměř neustupující únava je součástí moderního života. Myslím, že právě proto máme kávu, nebo ne? Lidé jsou neuvěřitelně důmyslným živočišným druhem a od přírody mají schopnost přizpůsobovat se změnám, dokonce i těm náročným. Navíc máme silnou vůli. Když začínáme mít pocit, že nám dochází šťáva, napneme ještě víc síly a energii odněkud vydolujeme. Sáhneme po kofeinu, cukru nebo zdravějších potravinách a doplňcích stravy, které „dodávají energii“. V koupelnových skříňkách schováváme celý arzenál produktů, jež mají zamaskovat důkazy únavy (není se co divit, že velkým trendem v kosmetickém průmyslu jsou rozjasňující korektory pro muže). „Na co bych si mohl/a stěžovat?“ můžete se ptát sami sebe u odpoledního latté. A vyzbrojeni všemi těmito zásobami napneme síly a vše zvládneme. Více než dvacet let už zkoumám a testuji, jak řešíme nízkou hladinu energie, a od unavených pacientů a čtenářů ze všech oblastí života slýchávám, že se naučili to skousnout. Jak říkají, být často unavený je zkrátka fakt dnešní reality.

Mám pro ně i pro vás novinku: Únava, kterou nemůžete setřást, není známkou doby a není nutné, abyste za to, že jste vytížení nebo úspěšní, platili takovou cenu. Únava není přirozenou součástí stárnutí, navzdory tomu, co vám tvrdí vrstevníci nebo lékaři. Nechci se příliš chlubit, ale je mi přes sedmdesát a mám docela nabitý program. Šest dní v týdnu ordinuji, dokonce i v sobotu a v neděli, a každý pátek pracuji ve své firmě GundryMD, která se zabývá online poradenstvím v oblasti zdraví a výživy a prodejem doplňků stravy. Mohu-li být směrodatným ukazatelem, vím, že přetrvávající únava není vedlejším účinkem stárnutí ani velké vytíženosti. Nejsem však výjimkou: Všichni máme predispozice k tomu, abychom se těšili z udržitelné, neuvadající energie v průběhu aktivního, pestrého dne, kvalitního spánku v noci a spousty elánu začít po probuzení nanovo. Přesvědčil jsem stovky tisíc lidí všech věkových kategorií, aby vyzkoušeli programy ze série Paradox (přičemž mnozí z nich jsou mnohem vytíženější než já, protože, víte, moje děti už vyrostly!), a viděl jsem, jak se jim podařilo obnovit energii, proto se striktně bráním mýtu, že únava je normální součástí života. Není. Problém je, že nevíme, jak o ní mluvit, jak ji definovat – nebo jak ji jako lékaři máme testovat a léčit. Zdá se, že únavu považujeme za normální stav a přehlížíme, jakou za ni platíme cenu. Dovolte mi tedy zopakovat: Únava není normální ani v pořádku jen proto, že se dokážete překonat navzdory vyčerpání. A vy s ní rozhodně nemusíte žít. Jak napsala básnířka Mary Oliverová, máte: „bouřlivý a cenný život“.

A vzhledem k tomu, že jste začali číst tuto knihu, už jste možná také připraveni popřít mýtus, že únava je nevyhnutelnou součástí moderního života. Možná knihu čtete pozdě v noci, protože zase nemůžete spát, nebo ji posloucháte při cestě do práce a snažíte se prokousat mentální mlhou, abyste zvládli vše, co zvládnout potřebujete. Možná vás jen zajímá otázka energie – po většinu dní se cítíte více méně v pohodě, ale přejete si, abyste měli silnější vnitřní fluidum, tak jako dřív. Možná už vám, podobně jako některým mým pacientům, došla trpělivost s přetrvávající únavou a vnitřní hlas vám jasně říká: Co je moc, to je moc.

Někteří lidé říkají, že jsou ještě příliš mladí na to, aby se cítili tak staře, nebo v extrémních případech, aby si připadali zcela vyždímaní. Není podstatné, v jakém bodě na škále únavy se právě teď nacházíte; jestliže se dokážete ztotožnit s předchozími řádky, týká se vás velmi rozšířený fenomén, který uniká pozornosti většiny zdravotnické komunity, ale vybírá si značnou daň u jednotlivců a společnosti.

Když jsem před více než dvaceti lety začínal svou praxi v oboru restorativní medicíny, jednou z nejčastějších diagnóz, kterou jsem zapisoval do zdravotní dokumentace pacientů, byla únava a vyčerpání, a nejspíš není překvapením, že si prvenství udržuje dosud. Ve vzácných případech byly tyto symptomy důsledkem závažné nemoci, která zásadně změní život, ale mnohem častěji jsem přijímal pacienty s mírnější formou únavy, která může někdy otupit vnímání a zhoršit náladu, a téměř vždy snižuje kvalitu života. Co vás možná překvapí, je skutečnost, že pacienti z druhé skupiny, které jsme často podchytili při všeobecných prohlídkách a kteří neměli žádné závažné příznaky nemoci, měli v krevních testech rozpoznatelné a měřitelné markery zhoršeného zdravotního stavu podobné pacientům z první skupiny – ne ve stejném rozsahu, ale byly přítomné. Velmi nemocní pacienti a „velmi unavení“ pacienti stojí na dvou koncích stejné škály únavy. S potěšením mohu říct, že léčebné protokoly, které jsem vytvořil, pomáhají obnovit ztracené síly oběma skupinám – a také těm, kteří se nacházejí ve střední části škály. V polovině programů pacienti obvykle žasnou, jak se jim vrací elán. Je to jako by se zotavovali ze stavu, který nazývám energetická amnézie – stavu, v němž jejich energetický systém skomíral tak dlouho, že už si nepamatovali, jaké to je být v plné síle. S odkazem na kultovní román Richarda Farini ze šedesátých let minulého století by se dalo říct: „Byl jsem dole tak dlouho, že už mi to připadá, jako bych byl nahoře.“ Možná ten pocit znáte.

Fascinace únavou

Jestliže se s únavou už nějakou dobu potýkáte, možná vás překvapí, proč mi trvalo tak dlouho, než jsem se k tomuto tématu dostal. Ostatně celý můj modus operandi spočívá v osvětlování zdravotních anomálií – rébusů, při jejichž řešení se většina z nás škrábe na hlavě. Ve své předchozí knize Skryté tajemství dlouhověkosti jsem vysvětloval, proč se navzdory prodlužující se délce života v moderním světě prudce zkracuje doba, po kterou se těšíme dobrému zdraví. V další knize nazvané Skryté nebezpečí zdravých potravin jsem objasnil, proč mnozí lidé bojují se zánětlivými a autoimunitními chorobami i přesto, že je jejich jídelníček plný zdánlivě zdravých a poctivých, celozrnných a rostlinných potravin. (Pokud si nevzpomínáte, problém spočívá v tom, že konzumují nevhodné rostlinné látky nazývané lektiny, které poškozují střeva a v kombinaci se záplavou disruptorů, mezi něž patří toxické chemické látky a léčiva, způsobují syndrom zvýšené propustnosti střev. Více informací na toto téma se dozvíte, nebo si zopakujete, na následujících stránkách.)

Ačkoli se autoimunitní onemocnění a touha po dlouhověkosti těší větší pozornosti lékařského výzkumu než únava, rád bych zdůraznil, že způsob, jakým ztrácíme nebo naopak získáváme energii, je skutečně samou podstatou zdraví či nemoci. Dávno před tím, než jsme přišli s vědečtější formou popisu životní energie, ji otec medicíny Hippokrates pojmenoval viriditas, což se dá volně přeložit jako „zelená životní síla“, která pohání vše živé. Jelikož jsem opakovaně slýchal, jak si lidé napříč demografickými skupinami stěžují na únavu, přestal jsem brát životní sílu jako samozřejmost. Ve skutečnosti jsem povýšil tento dlouho přehlížený aspekt zdraví – fungování energetického systému buněk – z tichého doprovodného hráče na hlavní hvězdu.

Uvědomil jsem si, že je zde do očí bijící paradox, kterému jsem se dosud nevěnoval, paradox, který je jádrem zdraví, dlouhověkosti i nemocí: Navzdory tomu, že žijeme v době, kdy jíme více potravy bohaté na energii než kdy dřív, míváme častěji pocit, že nám chybí energie. Náš životní styl je fyzicky mnohem nenáročnější než život našich předků, přesto se spousta lidí dnes cítí fyzicky vyčerpaná. Při hlubším zamyšlení nad tím zůstává rozum stát. Skutečně žijeme v době hojnosti, a přesto jsme hojně unavení.

Tradiční lékařské vzdělání zcela evidentně nepřikládá každodenní únavě velkou váhu. Není to tím, že by to lékařům bylo jedno – většina lékařů a zdravotníků má náročnou práci a obdobně jako vy pracují pod tíhou každodenní únavy. Zdravotnický systém v současné podobě však není nastaven k řešení problémů, jež nezapadají do jeho paradigmatu. Medicína má ráda věci, které se dají měřit a sledovat; hladina energie není tak snadno měřitelná jako krevní tlak nebo hladina cholesterolu. Stav, který někdo považuje za únavu, je pro někoho jiného normální – neexistuje standardizovaná referenční škála hladiny energie (ačkoli známe krevní markery, které krásně korelují s hladinou energie, jak vám brzy vysvětlím). Pro běžného praktika, který je v časovém presu a nemá dostatek informací, je ztráta energie poněkud neurčitý fenomén. A vzhledem k pestré škále stížností pacientů mají někteří lékaři pokušení tvrdit, že si tyto příznaky jen vymýšlíte nebo je přeháníte – jinými slovy, že „existují jen ve vaší hlavě“.

Nerad bych svaloval vinu na své lékařské kolegy. Ale řekněme to takto: V praxi moderní medicíny se stává, že pokud na potíže neexistuje pilulka, často je nechceme léčit. A pokud nedokážeme určit, co je příčinou potíží, nebo je neumíme pojmenovat vznosným názvem, jak na ně můžeme předepsat lék? Vzhledem k obrovskému počtu pacientů, které musí většina lékařů vyšetřit, se setkáváme s radou: „Přijďte, až se stav zhorší natolik, že bude potřeba nasadit léčbu nebo operovat.“ Bohužel to znamená, že se ani v ordinaci ani mimo ni neřeší subklinické fenomény, jako je únava, zažívací potíže, mírná přetrvávající úzkost nebo špatná nálada, ani další symptomy, které z nás vysávají vitalitu. Přehlížíme je a necháváme se odbýt v duchu mentality „nic není vidět, jedeme dál“ – ostatně únava není nakažlivá a přinejmenším v doslovném slova smyslu není devastující.

Udržet krok s Jonesovými

Nedostatek pozornosti zdravotnického systému však není jediným důvodem, proč se únavě nedostává náležité péče. Žijeme v době nebývalých očekávání a minima spolehlivých záchranných sítí. To mnohé lidi nutí přepínat se a pokračovat navzdory zamlženému vnímání a nedostatku energie, zkrátka zatnout zuby a usilovat o vítězství ducha nad hmotou – protože když se nepostaráte o svou rodinu, práci a komunitu, kdo jiný to udělá? Únavu v naší soutěživé kultuře často přehlížíme a vytěsňujeme z mysli. Když při procházení příspěvků na sociálních sítích vidíme, jak všichni ostatní překypují štěstím a energií, můžeme se stydět přiznat si, že jsme uvízli na mrtvém bodě a náš život nevypadá jako na dokonalé fotce. Většina z nás navíc není upřímná a nezveřejňuje, jak se věci opravdu mají, což situaci ještě zhoršuje. Všichni jsme tak přetížení a unavení, že nemáme chuť poslouchat, jak si někdo stěžuje, že je přetížený a unavený.

Ale nemusí to tak být. Ze všeho nejdříve vás ujistím, že únava není „jen ve vaší hlavě“. Může sice ve vaší hlavě skončit v podobě zamlženého vnímání, špatné nálady a ztráty dřívějšího fluida, ale začíná mnohem níže v těle, na místě, které můžete docela dobře ovlivnit – ve střevech. Jak se brzy dozvíte, záněty vznikající ve střevech a změny mikrobiomu jsou klíčovými katalyzátory subklinického stavu, který v učebnicích medicíny nemá dlouhý název, a proto ho dostane v mé knize. Tady je: „Když nemáte sílu vstát a jít a po zvednutí zvadnete“ nebo zkráceně „zvadnutí po zvednutí“. Medicína to nebere vážně, tak si můžeme trochu zažertovat.

Pro fenomén zvadnutí po zvednutí je typická únava, která přetrvává navzdory tomu, že se stravujeme a žijeme zdravě, a vyskytuje se v různé intenzitě od mírné slabosti přes nepředvídatelné okamžiky, kdy si připadáte zcela vyždímaní, až po plně rozvinuté vyčerpání, které významně narušuje schopnost normálně fungovat. Únava přitom nemusí být spojena s žádnými zjevnými symptomy. Zároveň však může koexistovat s drobnými potížemi, jako je špatné trávení a zácpa, řídnutí vlasů, přecitlivělost pokožky nebo sezónní alergie, obecná zatuhlost nebo ztráta mobility, nízké libido, bolesti hlavy, přerušovaný nebo nedostatečný spánek, potíže domněle vyvolané kvasinkami či plísněmi a další. Dobrá zpráva je, že jsem léčil pacienty s potížemi na různých úrovních tohoto spektra a že dokonce i ti, kteří se potýkali s chronickým nebo závažným narušením životní síly, se dokázali díky programu Energy Paradox zotavit a našli ztracený elán.

Stres, káva, stres, káva

Domníváte-li se, že fenomén „zvadnutí po zvednutí“ sedí na spoustu lidí, které znáte, a také na vás, nejspíš máte pravdu. Jsem přesvědčen, že přehlížená epidemie únavy je velký problém – možná nejrozšířenější zdravotní potíž dnešní doby. Statistiky to potvrzují. Jedna nedávná studie uvádí, že více než polovina dospělých Američanů nemá pocit, že by si o víkendu dobře odpočinula. (Ačkoli jsou následující údaje spíše nepodložené než vědecké, dodám, že když jsem se onehdy návštěvníků svých webových stránek GundryMD.com ptal, co je přimělo stránky vyhledat, nejčastěji odpovídali „potřebuju víc energie“ a druhou nejčastější odpovědí byla „únava“. Tak to je.)

Je evidentní, že věda shromažďuje více údajů o stresu než o únavě. Ty jsou ovšem stejně důležité, protože stres a únava jsou důvěrní přátelé; kde je stres, tam najdeme i únavu a obráceně. Stres, pocit vyhoření a s tím související problémy s duševním zdravím si mezi odborníky v oblasti medicíny získaly větší pozornost než únava, možná proto, že jejich důsledky mají negativní vliv na zaměstnavatele, a tím pádem i na naši ekonomiku. Pětapadesát procent Američanů pociťuje stres na každodenní bázi a třiaosmdesát procent amerických pracujících zažívá stres související s prací (ženy uvádějí mírně vyšší míru stresu než muži). Z nedávného rozsáhlého průzkumu organizace Gallup vyplývá, že společnosti čelí krizi kvůli syndromu vyhoření zaměstnanců, přičemž téměř čtvrtina zaměstnanců uvádí, že mají v práci pocit vyhoření velmi často nebo stále, a dalších 44 procent pociťuje příznaky vyhoření občas. Odborný časopis Harvard Business Review odhaduje, že tento fenomén si ročně vyžádá 125 až 190 miliard dolarů vynaložených na zdravotní péči.1 Není překvapením, že odhadem 75 až 90 procent nemocí je spojováno se stresem (stres způsobuje záněty, jež zapříčiňují nemoci2) a že miliony Američanů vyhledaly lékařskou pomoc kvůli onemocněním, která přímo souvisejí se stresem3 – tento počet jistě stoupl po měsících restriktivních opatření kvůli pandemii koronaviru, kdy mnoho lidí pracuje z domova a potýká se s úzkostí.

Nabyl jsem přesvědčení, že všechny vystresované lidi odpovídající v průzkumech spojuje jeden společný jmenovatel: Jsou k smrti unavení. Ale mám pro vás jednu novinku. Více než 95 procent mých pacientů, kteří udávají, že v práci nebo doma zažívají stres, a kteří mají nadváhu nebo jsou obézní, svádí skutečnost, že jsou unavení, mají rozmlžené vidění, nemohou spát a nemohou zhubnout, na „stresový hormon“ kortizol. Přesto mají podle krevních testů nalačno naprosto normální hladinu kortizolu. Nerad to říkám, ale problém nemá moc společného s hladinou tohoto hormonu v krvi. Tak to je. Vsadil bych se, že většina lidí, kteří se domnívají, že jejich potíže způsobuje na jedné straně „vysoká hladina kortizolu“ nebo na druhé straně „adrenální únava“, ve skutečnosti žádným z těchto problémů netrpí (pokud nesouhlasně kroutíte hlavou, nalistujte si rámeček Mýtus o energii č. 3: Doktore, trpím adrenální únavou! v třetí kapitole, kde vysvětluji, proč bývají tyto potíže tak často špatně interpretovány!).

Záludnost únavy a stresu spočívá v tom, že působí relativně neškodně, ale mají obrovský lavinový efekt. Unavení a vystresovaní lidé se většinou uchylují k nevhodným rozhodnutím ohledně výživy a životního stylu, která, aniž by si to uvědomovali, prohlubují únavu. K takovým rozhodnutím patří nepřetržité uzobávání, které zatěžuje a nepodporuje mitochondrie produkující energii; dojídání se „na uklidněnou“ průmyslově zpracovanými potravinami, které vyhladoví střevní mikroby, protože jim nedodají látky potřebné k výrobě lepší energie; používání elektronických zařízení po setmění ve snaze najít nějaké rozptýlení, čímž si nechtěně naruší přirozený spánkový cyklus; a dokonce vyhýbání se známým krotitelům stresu, jako jsou tělesný pohyb a společenské kontakty. Čím jsme unavenější, tím horší rozhodnutí činíme, a čím horší rozhodnutí činíme, tím jsme vyčerpanější. Je to začarovaný kruh, z něhož se jen těžko dostáváme.

Abychom vše zvládli, nesmírně dobře jsme se naučili udržovat únavu na uzdě. Objevili jsme pestrou paletu látek, které dokážou zvednout uvadající energii. Která je nejznámější? Kofein, hořký alkaloid, který v přírodě pomáhá rostlinám odpuzovat hmyz, aby je nenapadl, a ve vašem těle pomáhá odpuzovat vlny únavy. Není překvapením, že kofein je nejrozšířenější psychoaktivní látkou na celé planetě. Některé statistiky uvádějí, že téměř 90 procent dospělých Američanů4 a 73 procent teenagerů pije tento stimulant každodenně5. A nechtějte, abych se rozpovídal o rozšíření čajů a bylinných látek, které slibují nakopnutí jako kofein; masivním světovém obchodu s čokoládou; více než deset let trvající explozi popularity kombuchy (už vám došlo, že tento perlivý nápoj je tak návykový proto, že je vyroben z, no ano, čaje s obsahem kofeinu?) a staré dobré berličce v podobě dietních perlivých nápojů a energetických nápojů, které vám dodají „šťávu“. Všichni si teď můžete oddechnout, nejsem totiž úplným odpůrcem kofeinu. Problém je, že pokud se spoléháme na tyto berličky nabízející rychlou vzpruhu, maskujeme prvotní příčinu: Energetický systém buněk nestíhá. Ale když mu dodáme ledovou kávu nebo Red Bull – a všichni víme, jak nás to nakopne –, nic nás nenutí zastavit se a podívat se „pod kapotu“, abychom zjistili proč. To se teď změní.

Globální boj o energii

Moje touha zjistit, kam se ztrácí životní síla, mě přivedla k výzkumům zaměřeným na zdravotní stav příslušníků kmene Hadza, který obývá savany v severní Tanzanii. Kmen Hadza patří k posledním lovcům-sběračům na světě, a jako takový byl podroben rozsáhlému zkoumání. Způsob života příslušníků kmene velmi připomíná naše předky z období pleistocénu – na lov se vydávají pěšky vyzbrojeni luky, šípy a sekerami a nemají žádná auta ani střelné zbraně; muži loví zvěř, přičemž za den průměrně urazí deset až šestnáct kilometrů; ženy sbírají rostlinnou potravu, přičemž za den průměrně urazí pět až šest kilometrů. Lidé z kmene Hadza se živí tím, co jim nabízí příroda; polovinu roku sestává jejich jídelníček převážně z hlíznatých rostlin, bobulí a medu, druhou polovinu roku z ulovené divoké zvěře. Jsou pozoruhodně štíhlí a mají výbornou kondici.

Nejpozoruhodnější poznatek vzešel ze studie, v níž se vědci snažili pochopit vliv fyzické námahy na celkový stav tělesné kondice příslušníků kmene Hadza.6 Vědci si chtěli ověřit hypotézu, že tato skupina lovců-sběračů má tak dobrou kondici proto, že každý den vydává více energie než lidé žijící moderním, sedavým způsobem života. Pochopitelně by bylo logické, že se při tom všem chození a lovení a sbírání plodin spotřebuje spousta kalorií, a tím pádem i zvýší produkce energie v těle. Představte si tedy, jak byli vědci překvapení, když dospěli k nečekaným výsledkům: Energetický výdej příslušníků kmene Hadza byl téměř stejný jako u lidí pracujících v kanceláři!

Možná vám hlavou vrtá totéž co mně: Jak mohou mít lidé, kteří po většinu dne jen sedí, tak velký energetický výdej? Když studie nepřinese výsledky, jaké jsme očekávali, musíme jako vědci i přesto předložit závěr, byť není příliš uspokojivý. V závěru této konkrétní studie vědci konstatovali, že všichni lidé zkrátka mají stejný energetický výdej bez ohledu na to, jaké mají nároky a jakou činnost vykonávají. Takové vysvětlení možná někoho uspokojilo, ale mně připadalo příliš banální. Představa, že mentální úsilí člověka pracujícího v kanceláři je energeticky srovnatelné s vynaloženým fyzickým úsilím lovce-sběrače, mi zkrátka neseděla. Měl jsem podezření, že je v tom nějaký háček – něco, co způsobuje nevysvětlitelnou spotřebu energie u kancelářských pracantů.

Vzpomněl jsem si na vlastní předky. Vyrůstal jsem obklopen svými praprarodiči a jejich sousedy na středozápadě USA, kde jejich život měl pravidelný rytmus. Každé ráno vstávali ve čtyři hodiny, dali si šálek kávy Folgers a pak se pustili do manuální práce nebo pilně pečovali o hospodářství, vychovávali děti bez moderních vymožeností a vše dělali ručně. Nikdo nevysedával na židli u počítače ani celý den netelefonoval, aby pak prohlásil: „Jsem vyčerpaný!“

Už řadu let studuji dlouhověkost a při svém bádání jsem vysledoval podobný fenomén, avšak na mnohem idyličtějších, slunečnějších místech, než je moje rodná Nebraska. Při návštěvě malých vesniček v italských horách jsem se setkal s nejvitálnějšími devadesátiletými až stoletými lidmi na světě. Na těchto místech žijí staří lidé povětšinou tradičním způsobem života, stravují se stejně jako za svého mládí a dodržují stejné zvyky. Fascinoval mě nejen jejich výborný zdravotní stav navzdory vysokému věku, ale i neuvěřitelná energie, která z nich čišela; zatímco ve Spojených státech má většina lidí v jejich věku problém vůbec vstát ze židle, osmdesátiletí, devadesátiletí a někdy dokonce i století lidé, s nimiž jsem se setkal v Ligurii a v Acciaroli, bez potíží chodili několikrát denně do prudkých kopců a často před sebou hnali stádo koz a ovcí.

Proč tedy byla situace doma ve Spojených státech tak odlišná nejen u starých lidí, ale i u mladších pacientů, které jsem léčil a kteří si často stěžovali na únavu? A jak je možné, že náš převážně sedavý způsob života vyžaduje tolik energie? Můžeme to přičítat masivním rozdílům v jídelníčku a životním stylu, vytržení z přírodního a přirozeného prostředí (například plné spektrum denního světla) a působení nepřirozených a nebezpečných vlivů, jako jsou chemické látky a umělé osvětlení – přičemž všechny tyto faktory mění podmínky, které náš energetický systém potřebuje ke správnému fungování. Z mého pohledu je běžný moderní člověk jako osmiválcový sportovní vůz, jehož motor ztratil polovinu výkonu – běží jen čtyři válce z osmi a motor nemůže odvádět výkony, k nimž je zkonstruován.

Příslušníci kmene Hadza naproti tomu využívají všech osm válců, které jsou v perfektním stavu, a navíc se mohou opřít ještě o přídavný pohon a turbo pohon. Jejich systém je tak precizně vyladěný a dobře udržovaný, že využívají stejné množství energie, ale odvádějí mnohem větší výkony. Energetická úspornost je dána životním stylem, díky němuž se pomyslné motory v těle, miniaturní elektrárny, jimž říkáme mitochondrie, udržují v dobrém stavu; výživnou stravou sestávající z rostlin bohatých na vlákninu a libového masa a také třetím důležitým faktorem. Vyhýbají se ztrátám energie, jaké obvykle postihují lidi žijící standardním západním stylem života – ztrátám vznikajícím v důsledku fenoménu, který pravděpodobně dobře znáte: zánětu.

Mýtus o energii č. 1: Virální záhada?

V minulosti se mělo za to, že syndrom chronické únavy způsobuje virus Epstein-Barrové (EBV), typ herpetického viru. Mnozí pacienti, kteří se na mě obrátili s prosbou o pomoc při léčbě této nemoci, měli „důkaz“ diagnózy na základě krevních testů provedených jejich naturopaty, chiropraktiky a praktickými lékaři. V důsledku toho užívali v době, kdy se dostali do mé ordinace, spoustu antivirových tinktur a antivirotik na předpis a podstupovali náročný proces detoxikace – ale přesto se nedokázali zbavit únavy. Ačkoli je pravda, že aktivní infekce virem Epstein-Barrové projevující se nemocí, jako je mononukleóza, vás může na měsíce uvázat na lůžko (což se stalo i mně během studia na vysoké škole), je to relativně vzácné. Ve skutečnosti má 95 procent dospělých virus EBV v bílých krvinkách a u většiny z nás byste na něj našli protilátky. Lékaři se v dobré víře zaměřovali na tyto protilátky, a proto jim unikla mnohem typičtější příčina chronické únavy: chronický zánět způsobený zvýšenou propustností střev. Naštěstí je toto onemocnění celkem dobře léčitelné.

Chronický únavový syndrom není jedinou chybnou diagnózou související s přetrvávající únavou; únava je velmi neurčitý symptom, proto jsem zaznamenal, že mnozí kliničtí lékaři ji spojují se špatnými původci. Příčina únavy bývá připisována přemnožení přirozeně se vyskytující kvasinky z rodu Candida, taktéž kontaktu s toxickou plísní nebo mykotoxiny a dokonce i chronické formě lymeské boreliózy, již provázejí dlouhodobé aktivní infekce vyvolané spirochétami – ve snaze porazit infekci předepisují lékaři několik cyklů dlouhodobě užívaných antibiotik, jež organismus často poškozují. Ačkoli mohou být v krevních vzorcích přítomny markery všech těchto zdravotních problémů (a lidé utrácejí tisíce dolarů za testování), rád bych vás ujistil, že korelace neznamená kauzalitu. Pomáhám změnit pohled na věc svým pacientům, kteří jsou přesvědčeni, že příčinou jejich potíží je EBV, kvasinková infekce, plísňové onemocnění nebo lymeská borelióza. Začneme pracovat na léčení a zahojení poškozené střevní stěny a změně mikrobiomu, a díky tomu se zmírní zánět, imunitní systém dostane nové informace a v důsledku toho obvykle původní symptomy navždy vymizí. Za roky praxe se mi ozvaly doslova desítky tisíc pacientů, kteří se řídili protokoly z mých knih a vyřešili mnohé podobné nemoci, o nichž se domnívali, že jsou chronické a neléčitelné.

2. kapitola

Tělo vjednom ohni
Jak vás zánět připravuje oenergii

Když ke mně do ordinace přišla Constance, zaneprázdněná maminka, které bylo něco přes čtyřicet, stěžovala si, že je téměř pořád unavená. Jak její gynekolog, tak praktický lékař ji ujistili, že je normální, když je pracující matka dvou puberťáků každý den vyždímaná. Ale když jsem jí udělal krevní testy, zjistil jsem, že má několik zvýšených markerů zánětů. Není divu, že byla vyčerpaná: Její tělo bylo vjednom ohni! Lékaři jí bohužel neudělali testy na zvýšené markery systemického zánětu. Mnozí lékaři– ne-li většina– tyto testy zatím neznají azcela na rovinu říkám, že ikdyby je udělali, nejspíš by nevěděli, jak problém řešit. Vyzbrojena těmito informacemi mohla Constance zahájit výživový program Energy Paradox avyřešit potíže způsobující zánět během několika týdnů. Výsledkem byl návrat elánu anadšení, ačkoli se původně obávala, že už se jí síly nikdy nevrátí.

Klasická definice zánětu je „kritická reakce těla na mikrobiální invazi nebo zranění tkáně sloužící kzajištění homeostázy vtkáni“. Je to odvěká, život zachraňující imunitní reakce, jejíž vznik datujeme– velmi zjednodušeně– do období před osmdesáti miliony let, dlouho před tím, než se na Zemi objevil Homo sapiens. Primární funkcí imunitního systému je chránit tělo před potenciálně smrtonosnými bakteriemi, houbami, plísněmi či viry. Účelem je rychle rozpoznat jakékoli útočníky ve chvíli, kdy překročí hranice, avzápětí provést obranný útok. Takový útok má podobu zánětu. Některé akutní záněty si uvědomujeme– například opuchlý zvrtlý kotník –, ale většina zánětlivých procesů, které mají nejškodlivější vliv na zdraví, probíhá, aniž bychom si je uvědomovali.

Zánět je opravdu jako oheň, potřebujeme ho kpřežití, ale pokud se vymkne kontrole, působí škody apustoší tělo. Paradoxně už dnes víme, že největší škody nezpůsobují masivní, rozsáhlé požáry (jako reakce těla na vážné infekce, která nám zachrání život). Základy chronických nemocí tvoří mírnější, ale chronické záněty vznikající vreakci na škodliviny zmoderní stravy aživotní styl. Nedávný výzkum ve skutečnosti našel souvislost mezi zánětem atéměř všemi chronickými chorobami, jež nás vdnešní době trápí, od kardiovaskulárních chorob přes metabolické poruchy, jako jsou obezita acukrovka, až po rakovinu, autoimunitní onemocnění aneurodegenerativní onemocnění. Důkazy jsou zjevné: Zánět způsobuje nemoci. Azpůsobuje také únavu.

Vzpomínáte si, jak jsme si říkali, že lidé pracující vkanceláři mají stejný kalorický výdej jako příslušníci kmene Hadza? Jaké by mohlo být vysvětlení tohoto fenoménu? Kvyvolání zánětu je potřeba spousta energie. Apo dvaceti letech měření markerů zánětů upacientů, kteří nemají pocit, že by byli nemocní, jsem dospěl ktomuto závěru: Ačkoli si lidé vsedavých zaměstnáních nemusí lovit večeři, jejich těla hoří ohněm zánětu– akudržování ohně je potřeba energie.

Cytokiny, chemičtí poslové, kteří mobilizují zánětlivou reakci těla, mají určité exekutivní privilegium směřovat energii tam, kde to považují za nutné. Dává to smysl– ostatně tělo musí upřednostňovat přežití před všemi ostatními funkcemi. Když obranné síly imunitního systému zaznamenají hrozbu apotřebu mobilizace, potřebujete mít jistotu, že budou mít kdispozici tolik energie, kolik potřebují! Řada studií ve skutečnosti prokázala, že zánětlivé látky vtěle vlastně koordinují distribuci energie.1 To znamená, že když tělo věnuje hodně energie na zajištění obrany, zbývá mu méně energie na vše ostatní, co potřebujete zvládnout. Zánět je zásadně přehlíženým faktorem ulidí trpících chronickou únavou. Bylo prokázáno, že imírné zhoršení zánětu může být příčinou přetrvávající únavy.2

Je to nepopiratelné: Tělo trpící zánětem je unavené. Proto si možná říkáte, odkud se všechny ty záněty berou. Jste-li nadšenými čtenáři mých knih, možná už tušíte, kde hledat odpovědi. Na vině je „trojice příčin“.

Trojice příčin chronických zánětů

První ztrojice příčin je syndrom zvýšené propustnosti střev. Otomto onemocnění si brzy povíme více, ale prozatím si vystačíme se základním konceptem: Kvůli nepřetržitému přísunu průmyslově zpracovaných potravin, některým rostlinným potravinám, pesticidům idalším chemickým látkám anadměrnému užívání léků musí ochranná výstelka trávicího traktu– alias naše „střevní stěna“– odolávat silné bouři. Kombinace všech těchto látek porušuje celistvost střevní stěny, vníž vznikají mikroskopické trhliny, skrz něž následně mohou pronikat bakterie adalší škodlivé molekuly ze střeva do krevního oběhu aokolních tkání. Sedmdesát až osmdesát procent imunitního systému se nachází ve vrstvách tkáně střevní stěny avtuku, jenž obklopuje střeva, proto vždy při zvýšené propustnosti střev vzniká izánět.

Kdybyste se mě zeptali před patnácti lety, když jsem psal svou první knihu, vníž jsem prezentoval své názory na zvýšenou propustnost střev, upřímně bych vám řekl, že jde opseudovědu. Ale díky současným sofistikovaným testům apráci řady dalších vědců, jako je dr. Alessio Fasano zLékařské fakulty Harvardovy univerzity, mohu říci téměř sjistotou, že syndrom zvýšené propustnosti střev je epidemií aže ho dnes najdeme uvětšiny populace. Sto procentům mých pacientů trpících únavou skutečně vyšly pozitivní testy na zvýšenou propustnost střev vrůzném rozsahu.

Druhou příčinou rozvoje zánětu jsou lektiny, což jsou bílkoviny vyskytující se vněkterých rostlinách, které slouží jako obranný systém chránící rostliny ajejich potomstvo (semena), aby si na nich nepochutnali predátoři– včetně lidí. Jedním zdobře známých lektinů, který jste už možná vyřadili zjídelníčku, je lepek. Přesto existuje mnoho dalších lektinů vluštěninách aobilninách, zejména vplevách zrn, vněkterých druzích zeleniny, jako jsou lilkovité, ve slupkách asemenech některých plodů, které považujeme za zeleninu (třeba okurky nebo dýně), arovněž vovoci sklízeném mimo sezónu. Dalším zdrojem lektinů jsou také běžné mléko amléčné výrobky. Na rovinu si řekněme, že moderní strava je založená na těchto nepříjemných bílkovinách (abohužel většina bezlepkových potravin je obsahuje ve velkém množství!), apokud se neřídíte některým zvýživových programů Paradox, je docela obtížné se jim vyhnout.

Lektiny způsobují trhliny ve střevech predátorů, což je součást jejich obranné strategie– představte si tedy, jak snadný mají boj, když se dostanou do střeva, které je už oslabené nebo má zvýšenou propustnost. Lektiny způsobují nejen podráždění střev, kde vyvolávají zánět, ale navíc procházejí skrz střevní stěnu do krevního oběhu, kde je imunitní systém rozpozná jako cizorodé bílkoviny aspustí ještě silnější zánětlivou odezvu. Působení lektinů ajejich vliv na imunitní systém popisuji mnohem podrobněji ve svých předešlých knihách, nicméně klíčové je zapamatovat si, že lektiny se stejně tak podílejí ina epidemii vyčerpání způsobeného záněty.

Tím se dostáváme ktřetí příčině zánětů, atou jsou LPS neboli lipopolysacharidy. Jsou to fragmenty nebo kousky buněčných stěn bakterií, které pronikají střevní stěnou avyvolávají zánět, dokonce ikdyž člověk netrpí zvýšenou propustností střev. Lipopolysacharidům někdy říkám „lstiví prevíti asyčáci“, protože přesně takové jsou. Dokud zůstávají ve střevech, vekosystému mikrobiomu, nepředstavují tyto miniaturní kousky buněčných stěn bakterií žádný velký problém. Ale když projdou skrz střevní stěnu do krevního oběhu, vyprovokují lokální nebo dokonce systemický obranný útok imunitního systému. Výsledný zánět většinou postihne játra, což je už samo osobě dost špatné zhlediska produkce energie, navíc však lipopolysacharidy mohou začít cirkulovat vkrvi alymfě, odkud aktivují imunitní buňky vcelém těle, včetně mozku. Voilà: Máme tu přetrvávající zánět– avyčerpání.

Bohužel existuje idalší rafinovaný způsob, jak se lipopolysacharidy dostanou do oběhu. Zvýzkumu3 vyplývá, že LPS adokonce iživé bakterie se mohou navázat na transportní molekuly nasycených tuků nazývané chylomikrony asvézt se na nich „skrz“ střevní výstelku do lymfatického systému, kterým doputují do lymfatických uzlin (filtračních míst, kde bílé krvinky zachycují patogeny určené klikvidaci) ado jater– jednoho znejdůležitějších míst zhlediska tvorby adenosintrifosfátu. Schopnost lipopolysacharidů pronikat do krevního alymfatického oběhu přispěla kpochopení, proč je standardní západní strava– bohatá na nasycené tuky– tak zánětlivá.

Únavu bychom tedy neměli překonávat silou ani přehlížet, neboť je varovným signálem, že tělo hoří ohněm zánětu. Signálem statečně následujícím instinkty, který vás má ochránit, aby se vám nic nestalo– ale vmnoha případech jste to právě vy, kdo si neuvážlivě ubližuje. Nedávejte si tedy další espreso, je na čase zastavit se anaslouchat.

Imunitní systém vakci: Chrání vás za každou cenu

Bez kyslíku jste vyřízení

Mýtus oenergii č. 2:
Chcete-li mít více energie, jezte protizánětlivé potraviny akoření