Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Holly Jacksonová

Hodná holka, zlá krev

Text © 2020 Holly Jackson
Všechna práva vyhrazena
Translation © 2021 Karolina Medková

Originally published in English by Egmont Books UK Limited, now HarperCollinsPublishers Ltd, The News Building, 1 London Bridge St, London, SE1 9GF under the title: Good Girl Bad Blood
The author asserts the moral right to be identified as the author of this work.
Translated under licence by HarperCollins Publishers Ltd.

Přeloženo z anglického originálu A Good Girl, Bad Blood, vydaného roku 2020 nakladatelstvím Egmont UK Limited, nyní HarperCollinsPublishers Ltd, The News Building, 1 London Bridge St, London, SE1 9GF

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou COSMOPOLIS
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 8037. publikaci

Odpovědná redaktorka Kristina Hlaváčková
Překlad Karolina Medková
Jazyková úprava Radovan Zítko
Grafická úprava a sazba TypoText
Formát ePub Štěpán Böhm
První vydání, Praha 2021
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o.

© Grada Publishing, a. s., 2021

ISBN 978-80-271-4241-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-4240-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-3053-5 (print)

Pro Bena

a pro všechny verze tvé osoby,
jimiž jsi byl posledních deset let.

Potom a předtím

Člověk by čekal, že vraha po hlase pozná.

Že jeho lži budou mít jinou strukturu, nějaký jen stěží rozeznatelný odstín. Ztěžklý hlas, který se přiostří a roztřese, když pravda proplouvá pod povrchem rozeklaných vět. Člověk by to přece tak čekal, ne? Každý si myslí, že by vraha poznal, kdyby měl příležitost. Ale Pipa ho nepoznala.

„Je tragédie, co se pak stalo.“

Seděla naproti němu a dívala se mu do laskavých očí s vějířky vrásek, její telefon ležel mezi nimi a nahrával veškeré zvuky, popotáhnutí nosem i tlumené odkašlání. Věřila všemu, každičkému slovu.

Pipa přejela prsty přes touchpad a vrátila audio na začátek.

„Je tragédie, co se pak stalo.“

Hlas Elliota Warda se znovu ozval z reproduktorů a zaplnil její potemnělý pokoj. I její hlavu.

Stop. Klik. Znovu.

„Je tragédie, co se pak stalo.“

Poslouchala to snad už po sté. Možná dokonce po tisící. Ale nebylo tam vůbec nic, čím by se prozradil, v hlase se neobjevila žádná změna, jak proplouval mezi svými lžemi a polovičatými pravdami. Muž, ke kterému kdysi vzhlížela skoro jako k otci. Jenže Pipa přece taky lhala, že ano? A mohla si namlouvat, že to udělala jen, aby chránila lidi, které miluje, ale nebyl to snad naprosto stejný důvod, jejž jí dal Elliot? Pipa si hlasu v hlavě nevšímala, pravda byla odhalena, alespoň většina, a toho se úpěnlivě držela.

Pokračovala dál k části, ze které jí naskakovala husí kůže.

„A myslíš si, že Sal Andie zabil?“

„… Byl to strašně milý kluk. Ale vzhledem k těm důkazům si nedokážu vysvětlit, jak by to mohl neudělat. Takže i když to celé působí úplně špatně, tak si myslím, že to nejspíš udělal. Žádné jiné vysvětlení není…“

Dveře pokoje se s bouchnutím otevřely.

„Co to děláš?“ přerušil přehrávání hlas z přítomnosti. Hlas, v němž zaznívalo pobavení, protože moc dobře věděl, co to sakra dělá.

„Vyděsils mě, Ravi,“ řekla podrážděně a rychle zastavovala audio. Ravi nepotřeboval slyšet hlas Elliota Warda, už nikdy.

„Ty tady sedíš potmě a posloucháš tohle, a já tě děsím, jo?“ prohlásil Ravi a rozsvítil. Žlutá zář se mu odrazila od tmavých vlasů na čele. Udělal na ni obličej, který ji vždycky dostal, takže se musela usmát. Nešlo tomu odolat.

Odstrčila se od stolu. „Jak ses vůbec dostal dovnitř?“

„Vaši šli zrovna s Joshem ven a měli s sebou velmi lákavě vyhlížející citronový koláč.“

„No jo,“ řekla, „vydali se za sousedskou povinností. Do domu po Chenových kousek od nás se zrovna nastěhovala nějaká mladá dvojice. Máma jim to prodala. Myslím, že se jmenujou Greenovi… nebo Brownovi, nepamatuju si to.“

Bylo ale divné myslet na to, že v tom domě bydlí někdo jiný než Chenovi, že nějací jiní lidé budou svými životy zaplňovat stará známá místa. Vždycky tam bydlel Pipin kamarád Zach, čtyři domy od ní, od chvíle, kdy se sem v pěti letech přistěhovala. Úplně se sice neloučili, protože se dál vídali každý den ve škole, ale Zachovi rodiče se rozhodli, že už tady nechtějí žít, ne po všech těch potížích. Pipa si byla jistá, že za velkou část všech těch potíží považují i ji samotnou.

„Mimochodem večeře je v půl osmé,“ oznámil jí Ravi a hlas mu najednou divně přeskakoval. Pipa se na něj zadívala. Svoji nejlepší košili měl pečlivě zastrčenou v kalhotách a… měl nové boty? Když vykročil směrem k ní, ucítila i vodu po holení, ale náhle se zastavil, nedal jí pusu na čelo, ani jí rukou neprojel vlasy. Místo toho se šel posadit na postel a hrál si s prsty.

„Takže tu jsi skoro o dvě hodiny dřív,“ usmála se Pipa.

„J-jo,“ zakašlal.

Proč se chová tak divně? Byl Valentýn, jejich první, co se znali. Ravi jim zamluvil stůl U Sirény, mimo město. Pipina nejlepší kamarádka Cara byla přesvědčená, že ji chce Ravi dnes večer oficiálně požádat, aby se stala jeho přítelkyní. Při tom pomyšlení se v Pipině břiše rozlila horkost, která se rozpínala až do hrudi. Jenže to taky mohlo být úplně jinak. Na Valentýna měl totiž narozeniny Sal. Raviho starší bratr by dnes oslavil dvacet čtyři let, kdyby nezemřel v osmnácti.

„Jak daleko jsi?“ zeptal se Ravi a pokývl k notebooku, na jehož obrazovce zářily špičky modrých linek programu Audacity na upravování zvukových stop. V těch modrých čárách byl ukrytý celý příběh. Od začátku projektu až do jeho konce, všechny lži, všechna tajemství. Dokonce i ta její.

„Je to hotové,“ odpověděla Pipa a pohledem zabloudila k novému mikrofonu připojenému k notebooku přes USB. „Dodělala jsem to. Šest epizod. Kvůli kvalitě jsem u některých rozhovorů přes telefon musela použít nástroj na potlačení šumu, ale už to mám hotové.“

V zelených plastových deskách vedle mikrofonu byly formuláře se souhlasem se zveřejněním, které Pipa všem zúčastněným rozeslala. Vrátily se s podpisy, aby mohla použít rozhovory ve svém podcastu. Dokonce i Elliot Ward ho ve vězeňské cele podepsal. Dva lidé odmítli: Stanley Forbes z místních novin a samozřejmě Max Hastings. Pipa ale pro vyprávění příběhu jejich hlasy nepotřebovala, mezery zaplnila svými pracovními protokoly, nahranými jako monology.

„Ty už to máš?“ divil se Ravi, přestože nemohl být doopravdy překvapený. Znal ji, líp než kdokoliv jiný.

Bylo to teprve před pár týdny, kdy se Pipa postavila v hale školy a všem odvyprávěla, co se skutečně stalo. Jenže v médiích to stále neříkali správně, pořád se drželi svých úhlů pohledu, protože byly čistší, uhlazenější. Případ Andie Bellové byl ale všechno, jen ne uhlazený.

„Když chceš, aby se něco udělalo pořádně, tak si to musíš udělat sám,“ prohlásila Pipa a pohledem sledovala špičky zvukových stop. V tu chvíli se nedokázala rozhodnout, jestli spíš něco začíná nebo končí. Věděla ale, co by si vybrala.

„Tak co dál?“ zeptal se Ravi.

„Vyexportuju soubory jednotlivých epizod, nahraju je na SoundCloud podle plánu jednou týdně a pak zkopíruju RSS feed do hlavních knihoven jako iTunes a Stitcher. Ale úplně hotové to vlastně nemám,“ přiznala. „Musím ještě udělat intro. Vhodnou hudbu už jsem našla na Audio Jungle. Jenže abych mohla nahrát intro, musela bych mít název.“

„Ahá,“ řekl Ravi a protáhl se. „Takže jste stále názvuprostá, že, lady Fitz-Amobiová?“

„Ano,“ odpověděla, „zúžila jsem to na tři možnosti.“

„Sem s nimi,“ vyzval ji.

„Ne, budeš se mi posmívat.“

„Ne, nebudu,“ prohlásil přesvědčivě a jen maličko se u toho usmíval.

„OK.“ Pipa se zadívala do poznámek. „První možnost: Průzkum pochybení justice. Co – Ravi, vidím, jak se směješ.“

„To bylo zívnutí, přísahám.“

„No, druhá možnost se ti taky líbit nebude, protože to je Studie uzavřeného případu Andie Bellové – Ravi, přestaň!“

„Co – omlouvám se, nemůžu si pomoct,“ řekl a smál se tak, až mu do očí vyhrkly slzy. „To jen… mezi všemi tvými schopnostmi, Pipo, ti zkrátka jedna schází…“

„Schází?“ Otočila se na židli, aby k němu byla čelem. „Mně něco schází?“

„Jo,“ odpověděl a odolával jejímu pokusu zpražit ho pohledem, „trocha pompéznosti. Zkrátka se ti nedostává okázalosti, Pipo.“

„To není pravda.“

„Musíš lidi přitáhnout, zaujmout. Mít tam slova jako ‚zabít‘ nebo ‚mrtvola‘.“

„To je ale senzacechtivost.“

„A to je přesně to, co chceš a potřebuješ, aby lidi doopravdy poslouchali,“ prohlásil.

„Ale všechny moje návrhy jsou výstižné a –“

„Nudné?“

Pipa po něm hodila žlutý zvýrazňovač.

„Potřebuješ něco, co se bude rýmovat, nebo aspoň nějakou aliteraci. Něco trochu…“

„Pompézního?“ opáčila rádoby Raviho hlasem. „Tak něco vymysli sám.“

„Kriminálka Little Kilton,“ navrhl, „To ne, hm, tak… Pátračka Pipa.“

„Ale ne,“ ozvala se Pipa.

„Máš pravdu.“ Ravi se zvedl a začal přecházet. „Tvojí hlavní devízou jsi vlastně ty sama. Sedmnáctka, která vyřešila policií dávno uzavřený případ. A kdo vlastně jsi?“ Zadíval se na ni a přimhouřil oči.

„Zjevně jen neokázalé děvče,“ opáčila s hraným podrážděním.

„Studentka,“ přemýšlel Ravi nahlas. „Holka. Byl to projekt. Hele, co třeba Projekt vražda a já?“

„Ne.“

„OK…“ Kousal se do rtu, až se z toho Pipě sevřel žaludek. „Takže něco s vraždou, zabitím nebo mrtvolou. A ty jsi Pipa, studentka a holka, která je celkem… no ty vole,“ řekl najednou a vykulil oči. „Mám to!“

„Co?“ zeptala se.

„Doslova jsem na to kápnul,“ odpověděl velmi samolibě.

„No a?“

„Návod na vraždu pro hodné holky.“

„Nee.“ Pipa zavrtěla hlavou. „To vůbec není dobrý, jako bych se moc snažila.“

„O čem to mluvíš? Je to dokonalý.“

„Hodný holky?“ opáčila pochybovačně. „Za dva týdny mi bude osmnáct, nebudu se podílet na vlastní infantilizaci.“

„Návod na vraždu pro hodné holky,“ pronesl Ravi svým hlubokým hlasem jako z upoutávky na film. Zvedl Pipu ze židle a otočil ji k sobě.

„Ne,“ řekla.

„Ano,“ kontroval, jednu ruku jí položil k pasu a teplými prsty přejel po žebrech.

„V žádném případě.“

Recenze Návod na vraždu pro hodné holky:
Poslední návykový podcast o skutečném zločinu končí mrazivým finále

BENJAMIN COLLIS 28. BŘEZNA

Pokud jste šestou epizodu podcastu Návod na vraždu pro hodné holky ještě neslyšeli, tak rychle pryč. Následují důležité spoilery.

Samozřejmě že spousta z nás věděla, jak celá záhada končí, protože jsme sledovali celý ten kolotoč reportáží rozpoutaný loni v listopadu. Nicméně otázka, kdo to udělal, nebyla ani zdaleka celým příběhem. Skutečný příběh Návodu na vraždu je o vyšetřování. Začalo to pocitem sedmnáctileté dívky, která si zahrála na detektiva s uzavřeným případem vraždy dospívající Andie Bellové, kterou měl zabít její přítel Sal Singh. Na konci je rozpínající se síť temných tajemství malého městečka. Jde o ty neustále se měnící podezřelé, lži a zvraty.

V závěrečné epizodě zvraty rozhodně nechybí. Odhaluje se nám pravda. Nejdříve Pipou otřese zjištění, že výhružné vzkazy, které během pátrání dostávala, psal Elliot Ward, otec její nejlepší kamarádky. Byl to nezvratný důkaz jeho účasti a pro Pipu vpravdě okamžik ztráty nevinnosti. S Ravim Singhem – Salovým mladším bratrem a pomocným detektivem – uvěřili, že by Andie Bellová mohla být stále naživu, celou dobu uvězněná Elliotem Wardem. Pipa za ním vyrazila sama a celý příběh se dozvídáme prostřednictvím jeho vlastních slov. Nezákonný vztah mezi studentkou a učitelem, údajně iniciovaný Andie. „Pokud je to pravda,“ domýšlí Pipa, „chtěla Andie nejspíš získat únikovou cestu z Little Kiltonu, zejména od svého otce, který dle jednoho ze zdrojů rodinu údajně ovládal a emočně týral. Možná Andie věřila, že jí pan Ward zajistí místo v Oxfordu, jako Salovi, aby se dostala daleko od domova.“

V noci, kdy zmizela, šla Andie za Elliotem Wardem domů. Následovala hádka. Andie zakopla a uhodila se hlavou o stůl. Elliot vyběhl pro lékárničku, ale Andie mezitím zmizela do noci. V následujících dnech byla Andie prohlášena za nezvěstnou a Elliot zpanikařil. Domníval se, že zemřela kvůli ráně do hlavy, a až policie najde její tělo, najde i důkazy, které povedou k němu. Jeho jedinou nadějí bylo poskytnout policii přesvědčivějšího podezřelého. „Plakal, když mi vyprávěl, jak Sala Singha zavraždil,“ říká Pipa. Elliot Ward vše nastražil tak, aby to vypadalo jako sebevražda. Nastrčil důkazy, aby policie uvěřila, že Sal zabil svou přítelkyni a pak sebe.

O několik měsíců později se ale Elliot vyděsil, když spatřil u kraje silnice kráčet vyzáblou a otrhanou Andie. Takže nakonec nezemřela. Elliot jí nemohl dovolit vrátit se do Little Kiltonu, a tak ji na pět let uvěznil. Nicméně následuje zvrat podivnější, než by si mohl kdo vymyslet: dívka zavřená na půdě nebyla Andie Bellová. „Byla jí opravdu hodně podobná,“ tvrdí Pipa, „a dokonce mi řekla, že se jmenuje Andie.“ Ve skutečnosti šlo ale o Islu Jordanovou, zranitelnou mladou dívku s mentálním postižením. Elliot Ward však přesvědčil sám sebe – a Islu – že je Andie Bellová.

To ale nechalo nezodpovězenou otázku, co se stalo skutečné Andie Bellové. Naše mladá vyšetřovatelka předběhla policii i tady. „Byla to Becca Bellová, Andiina mladší sestra.“ Pipa přišla na to, že Beccu někdo znásilnil na jednom domácím večírku (říkalo se jim pohromy). Andie prodávala na pohromách drogy, včetně rohypnolu, o kterém byla Becca přesvědčená, že hrál roli při jejím napadení. Když byla tu osudnou noc Andie u Elliota Warda, Becca údajně našla v sestřině pokoji důkaz, že si Max Hastings koupil od Andie rohypnol a nejspíš byl tím, kdo ji napadl (Max zanedlouho stane před soudem, obviněný z několika znásilnění a sexuálních útoků). Když se Andie vrátila, nechovala se podle Bečiných představ. Andie sestře zakázala jít na policii, protože by kvůli tomu měla potíže. Začaly se hádat a strkat, až Andie upadla na zem. Byla v bezvědomí a začala zvracet. Andiina pitva – provedená vloni v listopadu, kdy bylo její tělo konečně nalezeno – prokázala, že „otok na Andiině mozku po úderu do hlavy nebyl smrtelný. Nicméně bezpochyby způsobil ztrátu vědomí i zvracení. Andie Bellová zemřela na udušení, zadávila se vlastními zvratky.“ Becca ztuhla a údajně sledovala, jak Andie umírá, příliš otřesená a rozzuřená, než aby sestru zachránila. Bála se, že nikdo neuvěří, že šlo o nehodu, a mrtvolu ukryla.

A jsme u konce. „Žádné překrucování, žádné filtry, jen smutná pravda, jak zemřela Andie Bellová, jak byl zavražděn Sal, aby z něj mohl být její vrah, a jak tomu všichni uvěřili.“ V nesmlouvavém závěru Pipa ukazuje na všechny, kdo zavinili smrt těchto dvou mladých lidí, všechny provinilé jmenuje: Elliot Ward, Max Hastings, Jason Bell (Andiin otec), Becca Bellová, Howard Bowers (Andiin drogový dealer) a sama Andie Bellová.

Návod na vraždu pro hodné holky vystřelil na vrcholek žebříčku iTunes před šesti týdny hned s první epizodou a zdá se, že tam ještě nějakou dobu setrvá. Včera večer byla vydána poslední epizoda a posluchači se už teď dožadují pokračování. Na webových stránkách ale Pipa vyvěsila prohlášení: „Mé dny detektiva jsou minulostí a pokračování NNVPHH bohužel nebude. Tento případ mě téměř zničil. Ovšem to jsem byla schopná vidět, až když bylo po všem. Stal se nezdravou obsesí a sebe i své blízké jsem vystavila vážnému nebezpečí. Tenhle příběh samozřejmě dokončím. Budu nahrávat aktualizace týkající se soudů a rozsudků všech zúčastněných. Slibuji, že tu budu až do posledního slova.“

O měsíc
později

ČTVRTEK

kapitola 1

Pořád to slyšela. Pokaždé, když otevřela vchodové dveře. Nebylo to skutečné, jistěže ne. To se jen její mysl pokoušela zaplnit tu prázdnotu a překlenout ticho. Slyšela klapající psí drápky, jak ji běží přivítat. Ale nebyly tam, nemohly být. Jen vzpomínka, ozvěna zvuku, který se tu vždycky ozýval.

„Pipo, to jsi ty?“ zavolala máma z kuchyně.

„Ahoj,“ odpověděla Pipa a odhodila žlutohnědý batoh v předsíni, až o sebe učebnice uvnitř bouchly.

Josh byl v obývacím pokoji. Seděl na zemi sotva půl metru před televizí a přeskakoval reklamy na Disney Channelu. „Zkazíš si oči,“ podotkla Pipa, když okolo něj procházela.

„Ty si zkazíš zadek,“ zahihňal se na ni. Moc mu to nevyšlo, když se člověk podíval na význam, ale na desetiletého kluka byl docela pohotový.

Pipa vešla do kuchyně a usadila se na jednu ze stoliček u pultu. Máma se napila z květovaného hrnečku a zeptala se: „Ahoj zlato, jak bylo ve škole?“

„Fajn. Bylo to fajn.“ Škola teď byla pořád fajn. Ani dobrá, ani špatná. Zkrátka fajn. Pipa se zula. Kožené boty se se jí odlepily od chodidel a dopadly s bouchnutím na dlaždice.

„Ehm,“ odkašlala si máma, „musíš si neustále nechávat boty v kuchyni?“

„Musíš mě u toho vždycky přistihnout?“

„Ano, jsem tvoje matka,“ opáčila a zlehka ji pleskla přes ruku novou kuchařkou. „Jo a Filipo, potřebovala bych si s tebou o něčem promluvit.“

Celé jméno. Tolik významu v jednom jediném oslovení.

„Jsem v maléru?“

Mamka na to neodpověděla. „Dneska volala Flora Greenová z Joshovy školy. Víš, to je ta nová asistentka učitele.“

„Jo…“ přikývla Pipa, aby mamka pokračovala.

„Joshuu dneska poslali do ředitelny.“ Mámino obočí se spojilo. „Zjevně se ztratilo ořezávátko Kamily Brownové a Josh se rozhodl vyslýchat svoje spolužáky, hledal důkazy a sepsal seznam podezřelých. Rozbrečel čtyři děti.“

„Aha,“ hlesla Pipa a v břiše se jí opět rozevřela propast. Jo, byla v maléru. „OK, tak jo, mám si s ním promluvit?“

„Ano, to by bylo vhodné. Hned,“ opáčila máma, zvedla hrnek a hlasitě usrkla.

Pipa se se ztuhlým úsměvem odloudala do obýváku.

„Zdar, Joshi,“ začala vesele a sedla si k němu na zem. Vypnula u televize zvuk.

„Hele!“

Nevšímala si ho. „Tak jsem slyšela, co se dneska stalo ve škole.“

„No jo. Mám dva hlavní podezřelé.“ Otočil se k ní a v hnědých očích mu zajiskřilo. „Možná bys mi mohla pomoct…“

„Joshi, poslouchej mě,“ řekla Pipa a zastrčila si tmavé vlasy za uši. „Být detektiv není takové, jak se o tom mluví. Ve skutečnosti… to není nic úžasného, spíš naopak.“

„Ale…“

„Poslouchej chvíli, jo? Být detektiv znamená, že jsou lidi nešťastní. Že ty jsi nešťastný…“ zadrhl se jí hlas. Musela si odkašlat, aby mohla pokračovat. „Pamatuješ, co říkal táta o Barneym, proč se mu to stalo?“

Josh přikývl a v široce rozevřených očích se mu objevil smutek.

„To se děje, když děláš detektiva. Lidem okolo tebe se může něco stát. A ty jim ubližuješ, aniž bys chtěl. Musíš zachovávat tajemství, o kterých si nejsi jistý, že bys je zachovat měl. To je důvod, proč už to nedělám, a ty bys taky neměl.“ Slova padala přímo do propasti v jejím břiše, kam patřila. „Chápeš?“

„Jo…“ přikývl a prodloužil o na konci, až přešlo do dalšího slova: „Omlouvám se.“

„Ale prosím tě,“ usmála se a rychle ho objala. „Nemáš se za co omlouvat. Takže, už žádné hraní na detektiva?“

„Ne, přísahám.“

No, tak to bylo snadné.

„Hotovo,“ oznámila Pipa zpátky v kuchyni. „Ztracené ořezávátko nejspíš zůstane už navěky záhadou.“

„Hm, možná ne,“ řekla máma se sotva potlačeným úsměvem. „Vsadím se, že to byl Alex Davis, ten malý hajzlík.“

Pipa si odfrkla.

Máma odkopla z cesty Pipiny boty. „Tak už se ti ozval Ravi?“

„Jo.“ Pipa vytáhla telefon. „Psal, že skončili asi před čtvrt hodinou. Za chvíli dorazí kvůli nahrávání.“

„OK. A jaký to dneska bylo?“

„Říkal, že docela drsný. Nejradši bych tam u toho byla.“ Pipa se naklonila nad pult a bradu nechala klesnout na klouby prstů.

„Víš, že nemůžeš, máš školu,“ řekla máma. A nebyla to diskuse, kterou by byla ochotná znovu otevírat, a Pipa to věděla. „A tobě to po úterku nestačilo? Mně teda jo.“

Úterý, první den u soudu v Aylesbury. Pipu předvolali jako svědka obžaloby. Byla oblečená do nového kostýmku s bílou košilí. Snažila se uklidnit prsty, aby porota neviděla, jak je nervózní. Na zádech ji svědil pot. A každičkou vteřinu na sobě cítila oči od stolu obžalovaného. Jeho pohled byl zcela fyzický vjem, jak se jí plazil po obnažené kůži. Max Hastings.

Když se na něj jednou podívala, zahlédla v jeho očích úsměšek, kterého by si nikdo jiný nevšiml. A už vůbec ne za těmi falešnými brýlemi se skly bez dioptrií. Jak si to mohl dovolit? Jak si mohl dovolit se tam postavit a popřít svou vinu, když oba znali pravdu? Měla nahrávku, telefonní rozhovor, v němž Max přiznává, že Beccu Bellovou zdrogoval a znásilnil. Bylo to tam. Max všechno řekl, když mu pohrozila, že všem vyzradí jeho tajemství: o té nehodě, od které ujel, a o Salově alibi. Jenže na tom nezáleželo. Soukromá nahrávka nebyla u soudu přípustná. Obžaloba se musela spokojit s Pipiným vylíčením daného rozhovoru. A to také udělala, slovo od slova… no tedy samozřejmě až na ten začátek a tajemství, která musela zachovat kvůli ochraně Naomi Wardové.

„Jo, bylo to hrozný,“ připustila Pipa, „ale stejně bych tam měla být.“ Měla by, slíbila, že tenhle příběh neopustí, dokud nebude úplný konec. Místo toho tam ale každý den chodil Ravi, seděl na galerii pro veřejnost a psal pro ni poznámky. Protože škola není dobrovolná, jak prohlásila máma i nová ředitelka.

„Pipo, prosím tě,“ promluvila máma varovně. „Teď je to už i tak dost složité. A zítra je ta vzpomínková akce. To je teda týden.“

„No jo,“ povzdechla si souhlasně Pipa.

„Jsi v pohodě?“ Máma se zarazila a položila Pipě ruku na rameno.

„Jo, jasně.“

Máma jí zjevně tak úplně nevěřila. Ale to bylo jedno, protože už za chvíli se ozvalo rychlé zaťukání klouby na dveře: Raviho jedinečné klepání. Dlouze – krátce – dlouze. A Pipino srdce se rozbušilo stejným rytmem jako vždycky.

Název souboru:

Návod na vraždu pro hodné holky:
Max Hastings u soudu (část 3).wav

[znělka]

Pipa:

Ahoj, tady je Filipa Fitz-Amobiová. Vítejte zpět u Návodu na vraždu pro hodné holky. Max Hastings u soudu. Tohle je třetí část, takže pokud jste neslyšeli předchozí dvě mini-epizody, vraťte se prosím zpátky a poslechněte si je. Projdeme si vše, co se dnes stalo. Je to třetí den, kdy zasedá soud v případu Maxe Hastingse, a ke mně se teď připojí Ravi Singh…

Ravi:

Ahoj.

Pipa:

…který sledoval dění u soudu na galerii pro veřejnost. Dnešek začal svědectvím další z obětí, Natalie da Silvové. Nejspíš to jméno dobře znáte. Nat byla zapletená do mého vyšetřování případu Andie Bellové. Zjistila jsem, že Andie Nat ve škole šikanovala, a dokonce vyhledala její polonahé fotografie a rozeslala je po sociálních sítích. Považovala jsem to za možný motiv a na jistou dobu jsem Nat zařadila na seznam podezřelých. Samozřejmě jsem se naprosto mýlila. Dnes dorazila Nat k soudu, aby svědčila o tom, že byla údajně zdrogována a sexuálně napadena Maxem Hastingsem na pohromovém večírku 24. února 2012. Obvinění se skládá ze sexuálního útoku a znásilnění. Takže, Ravi, můžeš nám říct, jak její svědectví probíhalo?

Ravi:

Jo. Takže žalobce požádal Nat, aby načrtla průběh večera: kdy dorazila na party, poslední moment, kdy se dívala na hodiny, než se začala cítit paralyzovaná, kdy se ráno probudila a v kolik z toho domu odešla. Nat řekla, že má jen několik mlhavých útržků vzpomínek: jak ji někdo vede do zadního pokoje mimo večírek a jak ji ukládá na pohovku, že se cítila ochromená, neschopná se pohnout a potom se vedle ní někdo položil. Kromě toho popisovala, že má pocit, jako by jí někdo vymazal hlavu. A když se pak druhý den ráno vzbudila, cítila se hrozně a točila se jí hlava, jako by měla tu nejhorší kocovinu. Měla pomuchlané oblečení a spodní prádlo jí chybělo.

Pipa:

A když si připomeneme, co v úterý říkal odborník povolaný obžalobou o účincích benzodiazepinů, jako je rohypnol, Natino svědectví tomu velmi dobře odpovídá. Droga působí jako sedativum a mívá tlumící účinek na centrální nervový systém, a proto se Nat cítila tak ochromená. Jako by člověk byl oddělen od vlastního těla, tělo vás nechce poslouchat, končetiny jako by vám nepatřily.

Ravi:

Jo a žalobce taky přiměl toho odborníka, aby několikrát zopakoval, že vedlejším účinkem rohypnolu je jakési „vymazání“ paměti, jak popisovala Nat, nebo také anterográdní amnézie, což znamená neschopnost tvořit nové vzpomínky. Žalobce to nejspíš chce porotě ještě připomínat, protože to bude hrát podstatnou roli ve svědectvích dalších obětí. Nebudou si zkrátka pamatovat, co se přesně stalo, protože droga ovlivnila jejich schopnost tvořit vzpomínky.

Pipa:

A žalobce to také vehementně zmiňoval u Beccy Bellové. Jen připomenutí – Becca nedávno změnila své prohlášení o vině na vinna a přijala tříletý trest. A to, i když byla obhajoba přesvědčená, že by se Becca do vězení nedostala vzhledem k tomu, že v době Andiiny smrti byla mladistvá, a také se odvolávali na polehčující okolnosti. Takže Becca včera poskytla svědectví přes videohovor z vězení, kde stráví následujících osmnáct měsíců.

Ravi:

Přesně. A stejně jako u Beccy i dnes žalobce důsledně dokládal, že obě měly v noc, kdy byly údajně napadeny, pouze jeden nebo dva alkoholické nápoje, které nemohly ani zdaleka způsobit takovou míru intoxikace. Konkrétně Nat uvedla, že za celý večer vypila jen 330mililitrovou láhev piva. A také přímo řekla, kdo jí to pití při příchodu dával: Max.

Pipa:

A jak se během Natina svědectví choval Max?

Ravi:

Z galerie pro veřejnost ho vidím jen z boku nebo mu vidím hlavu zezadu. Zřejmě se od úterka chová stále stejně. Je svým způsobem klidný až nehybný a pohled upírá na toho, kdo je právě na lavici svědků, jako by ho opravdu zajímalo, co říká. Pořád má ty brýle s širokými obroučkami a jsem si na sto procent jistý, že jsou bez dioptrií – přece jen je moje máma optometristka.

Pipa:

A vlasy má pořád dlouhé a tak trochu neupravené jako v úterý?

Ravi:

Jo, nejspíš je to vzhled, na kterém se shodli s právníkem. Drahý oblek, falešné brýle. Možná si myslí, že blonďaté, rozcuchané vlasy mu u poroty pomůžou, nebo co.

Pipa:

No, jistým současným světovým vůdcům to zafungovalo.

Ravi:

Soudní kreslířka mi dovolila vyfotit jeden její obrázek z dneška, že ho můžeme zveřejnit, až se objeví v médiích. Je na něm vidět, jak se Max tvářil, když jeho obhájce Christopher Epps vyslýchal Nat.

Pipa:

Jo, takže pokud se na skicu chcete podívat, najdete ji v materiálech zavěšených na webových stránkách navodnavrazduprohodneholkypodcast.com. Tak si pojďme říct něco o tom křížovém výslechu.

Ravi:

No, bylo to… docela drsné. Epps pokládal dost agresivní otázky. Co jste ten večer měla na sobě? Oblékla jste se tak promiskuitně záměrně? – ukazoval při tom fotky Nat z toho večírku stažené ze sociálních sítí. Byla jste do svého spolužáka Maxe Hastingse zamilovaná? Kolik alkoholu jste na večírcích běžně vypila? Taky vytáhl její kriminální minulost, že byla odsouzená za ublížení na zdraví, takže je nedůvěryhodná. V zásadě šlo o naprosté ubití její osobnosti. Nat byla zjevně rozrušená, ale zůstala klidná, před každou otázkou se pomalu nadechla a napila vody. Hlas se jí ale třásl. Nebylo snadné se na to dívat.

Pipa:

Strašně mě vytáčí, že je takový křížový výslech obětí vůbec dovolený. Skoro jako by důkazní břemeno leželo na nich, a to není fér.

Ravi:

To teda ani trochu. Epps ji pak griloval, proč nešla na policii hned následující den, když si tím napadením byla jistá a věděla, kdo to udělal. Prý kdyby to nahlásila do dvaasedmdesáti hodin, analýza moči mohla potvrdit, jestli vůbec měla v těle rohypnol, což jak prohlásil, je sporné. Nat jen odpověděla, že si hned jistá nebyla, protože neměla žádné vzpomínky. A na to Epps hned vyhrkl: ‚Pokud jste neměla vzpomínky, jak víte, že jste se sexuální aktivitou nesouhlasila? Nebo že jste tu noc vůbec přišla do styku s obžalovaným?‘ Nat opáčila, že Max k ní měl hned následující pondělí ve škole nemístnou poznámku, když se jí ptal, jak si užila na večírku, protože on teda jo. Epps jí ale nedal pokoj. Muselo to pro ni být vyčerpávající.

Pipa:

Nejspíš je to jeho taktika obhajoby. Podrýt důvěryhodnost každého svědka. U mě to zkoušel prohlášením, že se mi výborně hodilo použít Maxe jako mužského otloukánka, abych vymámila soucit s Beccou Bellovou a jejím případem údajného zabití. Prý je to vše součástí mého „feministicky agresivního přístupu“, který se snažím prosadit ve svém podcastu.

Ravi:

Jo, to je zevně cesta, po které se Epps vydal.

Pipa:

To je nejspíš druh agresivní strategie, které se člověku dostane, když má právníka za tři sta liber na hodinu. Peníze ale samozřejmě nejsou pro Hastingsovy žádný problém.

Ravi:

Nezáleží na tom, jakou strategii použije, porota pozná, kde je pravda.

Název souboru:

Max Hastings u soudu příloha:
skica.jpg

kapitola 2

Jak se jí pohled rozostřoval, slepence slov se plazily přes mezery jako rostlinné úponky, až z jejího rukopisu zbyla jen rozmazaná šmouha. Pipa zírala na papír, ale vlastně tu nebyla. To se jí teď stávalo. Obří díry v pozornosti, do kterých se ochotně nořila.

Bývaly doby, a ne zas až tak dávno, kdy by ji cvičná esej o eskalaci studené války uchvátila. Zajímalo by ji to, opravdu. Taková bývala dřív, jenomže něco se zjevně změnilo. Snad to bylo jen otázkou času, než se ty díry zase zacelí a všechno se vrátí zpátky do normálu.

Na stole jí zavrněl telefon a na displeji se objevilo Cařino jméno.

„Dobrý večer, drahá lenoško Flegmatická-Amobiová,” pozdravila Cara, když to Pipa zvedla. „Připravena na Netflix a hodit si nohy nahoru?“

„Jasně, drahá slečno Cílevědomá Wardová, vteřinku,“ řekla Pipa, vzala si notebook a telefon do postele a vklouzla pod deku.

„Jaký byl dneska soud?“ zeptala se Cara. „Naomi tam dopoledne málem šla. Chtěla podpořit Nat. Nakonec to ale nedokázala kvůli Maxovi.“

„Zrovna jsem nahrála nový příspěvek,“ vzdychla Pipa. „Fakt mě štve, jak kolem toho musíme s Ravim našlapovat po špičkách a při nahrávání pořád opakovat ‚údajně‘ a vynechávat všechno, co zasahuje do presumpce neviny, když víme, že to udělal. Všechno to udělal.“

„Jo, to je hnusný. Ale neboj, za týden bude po všem.“ Cara zašustila přikrývkou a v telefonu to zachrčelo. „Hele a víš, co jsem dneska našla?“

„Co?“

„Máš vlastní meme. Fakt skutečný meme, co si úplně cizí lidi dávají na Reddit. Je to fotka, jak stojíš s detektivem Hawkinsem před mikrofony na tiskovce. Ta, jak tam vypadáš, že nad ním protáčíš oči, když mluví.“

„Já ty oči protáčela.“

„A lidi k tomu dávají super vtipný popisky. Je to něco jako nový meme ‚žárlivá přítelkyně‘. Tady má jeden popisek Já… u tebe a vedle Hawkinse se píše Chlapi na internetu, co mi vysvětlují moje vlastní vtipy.“ Frkla smíchy. „Když je z tebe meme, tak jsi to dokázala. Ozvaly se ti nějaký reklamky?“

„Jo,“ odpověděla Pipa. „Pár firem mi poslalo e-mailem nabídku sponzorství. Ale… pořád nevím, jestli to je správný, vydělávat na tom, co se stalo. Nevím, asi toho je nějak moc k přemýšlení, hlavně tenhle týden.“

„Já vím, tenhle týden je síla.“ Cara si odkašlala. „Takže zítra, však víš… ta vzpomínková akce… nebude divné… pro Raviho a jeho rodiče, když se tam s Naomi objevíme?“

Pipa se posadila. „Ne. Víš, že Ravi o tom takhle nepřemýšlí, mluvili jste spolu o tom.“

„Já vím, já vím. Jen jsem přemýšlela, jestli když je zítřek o vzpomínání na Sala a Andie a teď víme, jak to bylo, tak že bude možná divný, když se tam…“

„Ravi je ten poslední, kdo by chtěl, aby ses cítila provinile za to, co Salovi udělal tvůj táta. A Raviho rodiče taky.“ Pipa se zarazila. „Prožili si to, znají to líp než ostatní.“

„Já vím, jen že…“

„Caro, je to v pořádku. Ravi by tě tam chtěl. A jsem si dost jistá, že by řekl, že Sal by tam chtěl Naomi. Byla to jeho nejlepší kamarádka.“

„OK, jestli seš si fakt jistá.“

„Jsem si vždycky jistá.“

„To jo. Měla bys zvážit nějaký hazardní hry,“ řekla Cara.

„To nemůžu, máma už je i tak dost přesvědčená o mém sklonu k závislostem.“

„Můj a Naomin podělanej život tě trochu vyvažuje, ne?“

„Zjevně ne dost,“ opáčila Pipa. „Kdyby ses mohla snažit ještě o trochu víc, tak bych to fakt ocenila.“

Takhle se Cara snažila přežít posledního půl roku, tohle byla její nová normálnost. Schovávala se za různé hlášky a průpovídky, u kterých se ostatní kroutili nebo nevěděli, co na to říct. Většina lidí totiž neví, jak reagovat na někoho, kdo si dělá legraci z táty, který jednoho člověka zabil a druhého unesl. Pipa to ale věděla naprosto přesně. Krčila se a schovávala za průpovídkami úplně stejně, takže ji Cara měla vždycky po boku. Takhle jí pomáhala.

„Beru na vědomí. Jen teda nevím, jestli by babička zvládla ještě další nálož. Naomi totiž přišla s novým nápadem a zjevně chce spálit všechny tátovy věci. Děda s babičkou to samozřejmě zatrhli a okamžitě popadli telefon, aby zavolali naší terapeutce.“

„Spálit?“

„To je, co?“ podotkla Cara. „Asi by omylem přivolala nějakýho démona nebo tak něco. Asi bych mu to neměla říkat. Pořád věří, že za ním Naomi taky někdy přijde.“

Cara navštěvovala tátu ve woodhillské věznici jednou za čtrnáct dní. Říkala, že to neznamená žádné odpuštění nebo tak, ale že to přece jen je její táta. Naomi za ním nebyla ani jednou a tvrdila, že tam ani nikdy nepůjde.

„Takže v kolik je ta vzpomínka – počkej, děda něco chce… jo?“ zavolala Cara mimo telefon. „Jo, já vím. Jo, jasně.“

Cařini prarodiče – z máminy strany – se nastěhovali k holkám domů loni v listopadu, aby Caře poskytli doktorem předepsanou stabilitu, než dokončí školu. Duben už ale pomalu končil a závěrečné zkoušky se rychle blížily. Až moc rychle. A až začne léto, bude se dům Wardových prodávat a Cara s Naomi se s prarodiči přestěhují k nim do Great Abingtonu. Aspoň budou blízko, až Pipa začne studovat v Cambridgi. Jenže Little Kilton bez Cary už nebude Little Kiltonem a Pipa si tajně přála, aby léto nikdy nepřišlo.

„OK. Dobrou, dědo.“

„O co šlo?“

„Ale, to víš, už je po půl jedenácté, takže je straaaašně pozdě a dávno po ‚večerce‘, takže jsem měla být dávno v posteli, a ne si tady vykládat se svými ‚přítelkyněmi‘. Plurál. V týhle situaci budu mít těžko někdy nějakou kamarádku a už vůbec jich nebude několik. Navíc ‚večerka‘ je jak z nějakýho skautskýho tábora, ne,“ hudrala.

„Tak skauting vznikl už v roce 1907, tak je to docela zavedená věc, nebo ne?“

„Hele, nech toho. Máš to už připravený?“

„Skoro,“ odpověděla Pipa a přejela prstem po touchpadu. „Čtvrtou epizodu, že jo?“

Začaly s tím v prosinci, když Pipa zjistila, že Cara skoro nespí. Vlastně to nebylo nic překvapivého. Když člověk leží v noci v posteli, přicházejí ty nejhorší myšlenky. A Cařiny byly horší, než mívá většina lidí. Kdyby se tak Pipě podařilo ji přimět, aby jim nenaslouchala a mohla usnout. Když byly malé, při společném přespávání Cara vždycky usínala jako první. Její pochrupávání vždycky rušilo konec nějakého béčkového hororu. A tak se Pipa pokusila tyhle zážitky z dětství vzkřísit. S Carou si vždycky večer zavolaly a společně si pouštěly seriály na Netflixu. A fungovalo to. Dokud byla Pipa na telefonu a poslouchala, Cara postupně usínala, až z reproduktoru šustil jen její tichý dech.

Dělaly to tak každou noc. Začínaly s programy, u kterých mohla Pipa oprávněně tvrdit, že mají „vzdělávací hodnotu“. Viděly toho ovšem už tolik, že úroveň pomalu upadala. Ale Stranger Things měly alespoň nějakou historickou kvalitu.

„OK, připravená?“ zeptala se Cara.

„Jo.“ Potřebovaly pár pokusů, aby se jim epizody přehrávaly v naprostém souladu. Cařin notebook míval maličké zpoždění, takže Cara mačkala play na jedna a Pipa až na teď.

„Tři,“ začala Pipa.

„Dva.“

„Jedna.“

„Teď.“

PÁTEK

kapitola 3

Znala jeho kroky, na koberci ina parketách, arozpoznala je iteď na štěrku veřejného parkoviště. Otočila se ausmála se na něj. Ravi zrychlil do jakéhosi poloběhu, tak jako vždycky, když ji spatřil. Pipu to pokaždé zahřálo usrdce.

„Ahoj, velitelko,“ řekl jí do čela, kam přitiskl své rty. To byla první přezdívka, kterou jí dal, teď už jich používal desítky.

„Jsi vpohodě?“ zeptala se, přestože jí bylo jasné, že není. Přehnal to sdeodorantem, takže se kolem něj vznášel jako mlžný závoj. Ato bylo znamení zřejmé nervozity.

„Jo, jen trochu nervózní,“ odpověděl Ravi. „Mamka státou už jsou tam, ale chtěl jsem se ještě osprchovat.“

„To nic, obřad začíná až vpůl osmé,“ řekla Pipa avzala ho za ruku. „Okolo pavilónu už je spousta lidí, možná že iněkolik set.“

„Už?“

„To si piš. Šla jsem tudy ze školy aviděla, jak se chystají přenosové vozy.“

„Proto jsi přišla vpřestrojení?“ usmál se Ravi azatahal ji za lahvově zelenou kapuci, kterou měla na hlavě.

„Jen co projdeme kolem nich.“

Nejspíš to ale stejně byla její vina, že tady vůbec byly. Její podcast znovu podnítil média, aby se oSalův aAndiin příběh zase zajímala. Zejména tenhle týden, kdy uplynulo šest let od jejich smrti.

„Jak to šlo usoudu?“ zeptala se Pipa, ale pak dodala: „Můžeme to probrat zítra, jestli chceš…“

„Ne, vpohodě,“ odpověděl. „Teda vpohodě to nebylo. Dneska tam byla jedna zholek, co bydlela na stejné koleji jako Max. Pouštěla se nahrávka ztísňového volání zdruhého dne ráno.“ Ravi polkl knedlík vkrku. „Apři křížovém výslechu ji Epps samozřejmě nenechal vklidu, že po použití soupravy na důkazy po znásilnění nebyly nalezeny žádné stopy DNA, že nemá žádné vzpomínky avšechno tohle. Víš, když ho sleduju, tak si občas říkám, jestli opravdu chci být obhájcem.“

To byl Plán: Ravi si zopakuje maturitu ve stejném termínu jako Pipa. Pak se přihlásí na šestileté studium práv, zatímco Pipa začne studovat univerzitu. „Budem docela silná dvojka,“ poznamenal ktomu Ravi.

„Epps je jeden ztěch zlých,“ řekla Pipa. „Ty budeš dobrý právník.“ Stiskla mu ruku. „Připravený? Můžeme tu ještě chvíli počkat, jestli…“

„Můžeme jít,“ odpověděl. „Jen… no… zůstaneš se mnou?“

„Samozřejmě.“ Přitiskla se kněmu ramenem. „Nepustím se tě.“

Nebe už pomalu temnělo, když se přes křupající štěrk vydali kměkce travnatému prostranství. Zprava od Gravelly Way mířily kpavilónu na jižní straně pozemku hloučky lidí. Pipa zaslechla hluk dřív, než je uviděla. Hukot hlasů, který se objeví, jen když se sejde spousta lidí na malém prostoru. Ravi jí ještě pevněji sevřel ruku.

Obešli shluk šumějících platanů auviděli pavilón, jemně zářící žlutým přísvitem. Lidé už se zjevně pustili do zapalování svíček položených okolo. Raviho ruka se vté její začala potit.

Pipa tady vzadu rozeznala několik lidí, Adama Clarka, nového učitele dějepisu, vedle něj stála Jill zkavárny aokousek dál na ni mávali Cařini prarodiče. Prodírali se dál, ajak se knim stáčely pohledy, dav se pro Raviho začal rozestupovat. Pak je pohltil azase se za nimi uzavřel bez možnosti úniku.

„Pipo, Ravi,“ ozval se odněkud zleva hlas. Byla to Naomi, svlasy staženými pevně dozadu avelmi napjatým úsměvem. Stála tam sJamiem Reynoldsem– starším bratrem Pipina kamaráda Connora– ataké sNat da Silvovou, jak si Pipa se sevřeným žaludkem všimla. Její vlasy byly vhoustnoucím soumraku tak světlé, až to působilo, jako by vzduch kolem ní zářil. Všichni tři byli ve škole ve stejném ročníku jako Sal aAndie.

„Ahoj,“ pozdravil Ravi avrátil Pipu ze zamyšlení zpátky na zem.

„Ahoj Naomi, Jamie,“ řekla apokývla na ně. „Ahoj, Nat,“ hlas se jí zachvěl, když se na ni zadívala ledově chladnýma očima. Vzduch kolem ní přestal zářit amísto toho mrazil.

„Promiň,“ řekla Pipa, „jen… jen jsem ti chtěla říct, že mě mrzí, čím sis musela projít, teda jako tím výslechem včera, ale vedla sis skvěle.“

Nic. Nic, jen nepatrné škubnutí vtváři.

„Atenhle týden iten další pro tebe asi musejí být hrozné, ale dostaneme ho. Vím to. Akdybych mohla něco udělat…“

Natin pohled sklouzl zPipy stranou, jako by tam ani nebyla. „OK,“ řekla ostře, ale přitom se dívala na druhou stranu.

„OK,“ hlesla tiše Pipa aotočila se zpátky kNaomi aJamiemu. „Měli bychom jít. Ještě se pak uvidíme.“

Procházeli dál mezi lidmi, akdyž byli dost daleko, Ravi jí pošeptal do ucha: „Jo, pořád ještě tě nenávidí.“

„Já vím.“ Ataky si to zasloužila, opravdu, považovala ji přece za podezřelou zvraždy. Kdo by se Nat divil? Pipu ztoho mrazilo, ale vytěsnila Natin pohled do propasti rozevřené vbřiše stejně jako všechny ostatní podobné pocity.

Zahlédla Cařin rozcuchaný plavý drdol, jak nadskakuje nad hlavami lidí, atak kněmu isRavim zamířila. Cara stála vedle Connora, který prudce přikyvoval tomu, co právě říkala. Vedle nich shlavami těsně usebe byli Ant aLauren, kteří teď byli vždycky jen Ant-a-Lauren vyslovení na jeden rychlý výdech, protože byli neustále spolu. Teď, když už byli opravdu spolu, ane jako předtím, kdy jen předstírali, že jsou spolu. Cara tvrdila, že to zjevně začalo na tom pohromovém večírku loni vříjnu, jak tam Pipa chtěla vutajení jít. Není divu, že si toho nevšimla. Zach stál unich zdruhé strany anikdo si ho nevšímal, takže si nervózně hrál se svými lesklými černými vlasy.

„Ahoj,“ pozdravila Pipa, když sRavim narušili jejich kroužek.

„Čau,“ ozvali se potichu všichni na oplátku.

Cara se otočila kRavimu anervózně se tahala za límeček. „Já, ehm… no… jak se máš? Promiň.“

Caře nikdy nechyběla slova.

„To je vpořádku,“ řekl Ravi, pustil se Pipiny ruky, aby mohl Caru obejmout. „Vážně, přísahám.“

„Děkuju,“ šeptla Cara apřes Raviho rameno mrkala na Pipu.

„Hele, dívejte,“ sykla Lauren, žďuchla do Pipy aočima ukázala směr. „To jsou Jason aDawn Bellovi.“

Rodiče Andie aBeccy. Pipa se podívala. Jason měl na sobě drahý vlněný kabát, na nějž bylo přece jen ještě dost teplo itakhle večer, akráčel sDawn vzávěsu kpavilónu. Dawnin pohled mířil kzemi na všechny ty nohy bez těl. Její řasenka byla steklá dohromady, jako by už brečela. Vedle Jasona, který ji skoro vlekl za ruku, vypadala tak drobná.

„Už jste to slyšeli?“ zeptala se Lauren apokynula jim, aby se semkli blíž. „Jason sDawn jsou prý zase spolu. Máma říkala, že se stou druhou ženou prý rozvádí astěhuje se zpátky kDawn do toho domu.“

Ten dům. Dům, vekterém Andie Bellová zemřela vkuchyni na dlaždicích aBecca se na to jen dívala. Jestli jsou všechna ta prý pravda, tak by Pipu zajímalo, jaké slovo při tom rozhodování měla samotná Dawn. Ztoho, co se zjistilo během vyšetřování oJasonu Bellovi, bylo zřejmé, že lidé vjeho okolí příliš možností vlastního rozhodování neměli. Zjejího podcastu rozhodně nevyšel čistý jak lilie. Ve skutečnosti dostal vanketě Nejhorší postava vNNVPHH na Twitteru, kterou někdo vytvořil, skoro tolik hlasů jako Max Hastings aElliot Ward. Samotná Pipa obsadila hned čtvrté místo.

„Je fakt divný, že tam pořád bydlí,“ podotkl Ant aoči měl vykulené stejně jako Lauren. Vzájemně se takhle ovlivňovali. „Jedí večeři na stejném místě, kde umřela.“

„Lidi se vyrovnávají stím, sčím musí,“ prohlásila Cara. „Nemůžeš je přece soudit podle běžných měřítek.“

To Ant-a-Lauren zavřelo pusu.

Rozhostilo se nepříjemné ticho, které se pokusil přerušit Connor. Pipa se zadívala jinam aokamžitě poznala dvojici kousek od nich. Usmála se.

„Jé, dobrý večer, Charlie, Floro.“ Byli to jejich noví sousedé vulici očtyři domy dál. Charlie, který měl zrzavé vlasy apečlivě upravené vousy, aFlora, která na sobě měla vždycky něco květovaného, co ji Pipa znala. Byla novou asistentkou učitelů vbratrově škole aJosh jí byl skoro posedlý. „Nevšimla jsem si vás.“

„Ahoj,“ usmál se Charlie apokývl hlavou. „Ty budeš Ravi,“ řekl apotřásl si sním rukou, která zatím nenašla cestu zpátky kPipě. „Tvojí ztráty je nám oběma moc líto.“

„Díky. Jo, to byl,“ řekl Ravi.