Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Anja Förster, Peter Kreuz

Krize jako příležitost
28 strategií pro využití každé krize

Přeloženo z německého originálu knihy Anji Försterové a Petera Kreuze VERGEUDE KEINE KRISE!: 28 rebellische Ideen für Führung, Selbstmanagement und die Zukunft der Arbeit, vydaného nakladatelstvím Rebels at Work Media, Heidelberg, Německo, 2020.
© Anja Förster und Dr. Peter Kreuz, Förster & Kreuz GmbH, Heidelberg, Germany. Published in 2020
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8210. publikaci

Překlad Iva Michňová
Odpovědná redaktorka Lenka Zajíčková
Grafická úprava a sazba na motivy originálu Eva Hradiláková
Návrh a zpracování obálky Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Design Christoph Schulz-Hamparian
Počet stran 200
První české vydání, Praha 2021
Vytiskla tiskárna PBtisk a.s., Příbram

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2021

ISBN 978-80-271-4492-1 (ePub)
ISBN 978-80-271-4491-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-3153-2 (print)

Některé kapitoly v této knize jsou výběrem nejlepších sloupků a článků, který již byly publikovány. Pro tuto knihu byly přepracovány a aktualizovány.

Informace pro plagiátory

Toto dílo včetně všech jeho částí je chráněno dle autorského zákona. Jakékoli využití, použití a další zpracování vyžaduje souhlas autorů. Veškerý obsah byl zpracován s maximální pečlivostí. Autoři ani nakladatelství neručí za fyzické, duševní nebo ekonomické újmy způsobené konzumací tohoto díla.

Varování

Čtení ohrožuje hloupost.

OPRAVDU SE CHCEME
VRÁTIT KE STARÉ RUTINĚ?

BYLO BY TRESTUHODNÉ
NEPOUČIT SE Z KRIZE.

START
Proč jsme napsali tuto knihu

Ano, sami moc dobře víme, očem mluvíme, když používáme slovo „krize“. Inás vbřeznu 2020 postihla. Naše podnikání se scvrklo ze sta procent téměř na nulu.

Sokamžitou platností jsme museli přestat vystupovat snovými impulsy či jako hlavní řečníci na konferencích pro manažery nebo na ekonomických kongresech. Kvůli riziku infekce byla zakázána skupinová setkání. Pro nás to vpodstatě znamenalo zákaz výkonu povolání. Ato vše ze dne na den, bez předchozího varování.

Kdybychom teď začali tvrdit, že jsme to zvládali vpohodě aže jsme hned vnímali krizi jako šanci atak podobně, byla by to lež. Ve skutečnosti přišel šok. Taková situace ve vás vyvolá strach. Na jedné straně to byl strach, že virus bude řádit vNěmecku stejně jako ve Wu-chanu, jako vLombardii nebo jako vřadě jiných zasažených koutů světa. Strach jsme přitom měli hlavně onaše starší anejbližší příbuzné. Ana druhé straně jsme měli strach zekonomických dopadů koronavirové krize. Jak dlouho potrvá? Jak zlé to bude? Jak velký zlom nastane? Jaké dopady bude mít na veřejné finance, na euro, na míru nezaměstnanosti, na politiku obecně aco bude znamenat pro lidi afirmy? – Bylo nám jasné, že ikdyž složité období pomine, ne všechno bude opět úplně stejné jako dřív.

Po počátečním překvapení apřes veškerou nejistotu jsme vsobě během krize nakonec oba dva objevili určitou vnitřní sílu: Začali jsme se zamýšlet, klást si otázky, nedívat se na život ana práci jen jako na „běžnej byznys“, ale zkusit je vnímat zjiného úhlu. „Bývalý svět“ se najednou zastavil amy jsme vnitřně začali fungovat jinak. Ukázalo se, že právě vynucené přerušení běžné rutiny azažitých zvyklostí vnás probudilo velkou sílu ktomu, abychom vživotě něco změnili.

To je izákladní myšlenkou této knihy: Jak krize dopadne, ovlivnit nedokážeme. Ale můžeme si připravit strategii. Tedy určit si směr, jakým se chceme vydat. Nemáme na všechno odpovědi. Ale můžeme se naučit pokládat správné otázky.

ŠÍLENÁ DOBA!

Vdobě, kdy pandemie covidu-19 mění způsob, jakým žijeme apracujeme, je pro nás důležité dívat se dopředu. Někdy je potřeba zažít šok, abychom se vyburcovali adonutili se přehodnotit svá přesvědčení aroky automaticky přijímané názory.

Najednou jsme se museli vydat novými cestami, které nám ještě nedávno připadaly myslitelné jen teoreticky. Například problematika osobní přítomnosti. Najednou je možné, že lidé pracují všude – doma na gauči, na balkóně, ujídelního stolu – jen ne vkanceláři. Aono to jde! Digitální podoby azpůsoby práce najednou nejsou věcí volby, ale nevyhnutelnou povinností. To, čemu se vnedávné minulosti bránilo nebo co se ignorovalo, najednou muselo fungovat: práce na dálku, videokonference místo dojíždění na schůze aporady, spolupráce přes kolaborační software.

Dokonce inašemu místnímu finančnímu úřadu, který do té doby nebyl zrovna symbolem pokroku, se během jednoho týdne podařilo vybavit všechny zaměstnance notebookem aupravit počítačovou infrastrukturu tak, že mohli začít pracovat zdomova. Na finančním úřadě! No tak sláva! Mnoho protagonistů nového světa práce si po několika dnech začalo klást otázku: „Proč jsme to tak nedělali už dávno před krizí? Vždyť takhle je to mnohem lepší amnohem produktivnější!“

Aukazuje se, že to jde! Ne všechno hned, ne všechno perfektně. Spočátečními obtížemi asmnoha problémy. Na druhé straně ale stouhou zkoušet aobjevovat, sflexibilitou adobrou vůlí.

PŘESTAŇTE MYSLET STRNULE

Nepropagujeme tady přístup ve stylu „všechno bude fajn“. Krize nejsou žádné šance, krize jsou tím, čím jsou: krizemi. Nikdo je nepotřebuje anikdo je nechce. Ale přesto: Když se na to podíváme pořádně, tak můžeme současné výzvy vnímat také jako smysluplné stimuly, které nám nabízejí šanci, jak přestat myslet strnule.

Všem kritikům, kteří nejpozději vtéto chvíli rozzlobeně zvednou prst azačnou upozorňovat na to, že je to trochu moc optimismu vzhledem ke skutečnosti, že krize už vyšachovala celá odvětví, chceme výslovně říci: Ano, je nám jasné, že podnikatelé bojují oekonomickou existenci azaměstnanci opráci. Trošku víc home officů atelefonických konferencí svět nespasí.

Ale co naplat. Musíme se soustředit na to, co můžeme udělat: Můžeme společně na všech úrovních pracovat na tom, abychom eliminovali škody aabychom se co nejlépe připravili na svět, který bude jiný než před krizí.

Nechceme vtéto knize bagatelizovat nějaké problémy. Jde nám opřístup, ováš přístup, onáš přístup. Považujeme tyto problémy za předzvěst nevyhnutelného zániku? Nebo je vnímáme jako impuls, abychom jim čelili konkrétními činy?

Náš přístup zní: Právě nyní se vyplatí hledat nové odpovědi na staré otázky – kvůli světu PO krizi. Neboť jak řekl Winston Churchill:

„Nikdy nepromarni dobrou krizi!“

Anglický ministerský předseda měl skrizemi bohaté zkušenosti. Když se vkvětnu 1940 ujal úřadu, byla jeho země zmítána druhou světovou válkou. Nacistické Německo mělo vojenskou převahu, Britové utrpěli na pevnině při pokusu postavit se Němcům při vstupu do Francie drtivou porážku, nacisté hrozili invazí aChurchillovým gigantickým úkolem bylo povzbudit vtěchto temných chvílích ustrašený národ, který už vpodstatě rezignoval. To dokážete jen se silnou vizí ahóóódně velkou dávkou odvahy. Odvahy! Sám Churchill byl přesvědčen, že odvaha je jakožto základ všech dalších ctností nejdůležitější ze všech lidských předností.

Otázky pro nás pro všechny vsoučasné krizi znějí: Jak můžeme projevit odvahu? Jak můžeme myslet na budoucnost, když nás zároveň ustavičně zaměstnává to, abychom zvládli stávající krizi? Nelze dělat buď první, nebo druhé. Musíme zvládnout obojí! To ito. Aprávě vtom spočívá výzva, sníž se musíme vypořádat.

Špatná zpráva zní: Nemáme na výběr.

Chceme-li jako Středoevropané nadále hrát podstatnou roli vradikálně se měnícím světě, tak se musíme posunout. Musíme odvážně avytrvale pracovat na tom, abychom se změnili.

Dobrá zpráva zní: Nemáme na výběr.

Nemůžeme dělat vůbec nic jiného než být odvážní. Musíme překročit svůj stín abýt jiní. Půjde to jen tehdy, když se odhodlaně vzdáme starých způsobů myšlení. Když přepíšeme omezující názory moudřejšími aperspektivnějšími nápady. Akdyž budeme zvědaví. Když budeme odvážně experimentovat arozšiřovat své myšlení. Což opět znamená, že budeme zpochybňovat konvence, tradice, role, vzorce, normy aschémata. Že nebudeme nic považovat za samozřejmé. Konečně skončíme spříšerným: „Musí to být tak, jak to děláme odjakživa ajinak to nebude!“

NOVÉ CESTY VZNIKAJÍ TÍM, ŽE SE VYŠLAPÁVAJÍ

Kreativní myšlení ajednání najdeme jen tam, kde vládne rozmanitost místo jednotvárnosti, kde se podporuje individualita místo konformnosti, kde mají lidé prostor aodpovědnost. Musíme se rozhodnout mezi konvenčností azměnou. Mezi organizovanou neodpovědností asebevědomou odpovědností za to, co děláme.

Aproto se musí všichni zúčastnění posunout:

→Přestat pracovat jen podle striktních pravidel azačít se odpovědně sám rozhodovat.

→Přestat být kontrolován azačít se kontrolovat sám.

→Přestat myslet jen na to, že chci mít své jisté, azačít myslet experimentálně.

→Přestat se vyhýbat chybám azačít zkoušet nové věci.

→Přestat mít právo na odpor azačít mít povinnost odporovat.

→Přestat souhlasit azačít nesouhlasit.

→Přestat si nechat diktovat ostatními azačít se řídit podle sebe.

Ovšech těchto tématech už jsme vuplynulých letech vrůzných médiích psali: Vnašich knihách, vnašem newsletteru, včláncích, rozhovorech ana sociálních sítích. Asamozřejmě jsme otom mluvili ina našich přednáškách.

Pravidelní čtenáři našeho newsletteru poznají vtéto knize již publikované texty. Doplnili jsme nové nápady aimpulsy, které se týkají mimořádných výzev, ale išancí současné krize.

Vznikly ztoho podněty ktomu, jak se dá myslet jinak. Rádi bychom, abyste nepromarnili žádnou krizi!

Když zbavíš krizi šance, stane se nebezpečím.

Když zbavíš krizi strachu, stane se šancí.

Tato kniha vás chce vybídnout kodvaze. Texty jsme koncipovali tak, abyste jako čtenáři mohli začít kdekoli. Obrazně řečeno je Krize jako příležitost švédský stůl, ze kterého si můžete vybrat, co chcete.

Čím naše kniha naopak není: Rádcem vpodobě návodu, jak máte mentálně lépe překonat náročné období! Nejsme ani rádci, ani terapeuti. Díváme se na to, co se právě děje, pohledem ekonomů apodnikatelů achceme nabídnout impulsy pro budoucí svět práce.

Při čtení uvidíte, že spousta těchto podnětů se týká iobdobí po krizi. Pokud to někoho udivuje, tak špatně chápe krizi jako ojedinělý zlom, jako bolestné přerušení, na které se musí co možná nejrychleji zapomenout, až budeme mít toto období za sebou. My to vnímáme jinak: Krize především také zvětšuje ainiciuje změny, které musejí nastat tak jako tak.

„Úspěch není věčný, porážky nejsou definitivní. Důležitá je odvaha pokračovat dál!“ Ito řekl Winston Churchill. Úspěch posiluje iluzi, že máme všechno pod kontrolou ajsme neporazitelní. Anaopak krize nám připadá jako katastrofa, která nás vede kmyšlence, že nikdy nepřijde zítřek. Oba dva názory jsou mylné!

Churchill věděl, že ať se stane, co se stane, žádná krize nepotrvá věčně. To bychom si měli neustále připomínat!

„Koronavirus představuje něco nového,“ shrnuje Wall Street Journal, „nefinanční, exogenní sílu, jejíž vliv na světovou ekonomiku je enormní anedohlédnutelný.“

Ve chvíli, kdy píšeme tyto řádky, ještě vůbec není jasné, jak krize dopadne. Firmy pracují ze všech sil, aby jakž takž překonaly obtížné období – to znamená, aby zachovaly své fungování, své obchody, zdraví svých zaměstnanců. Je to dočasné. Fungují na nouzový agregát.

Přesto platí, že každý nápad, který byl dobrý před koronou, bude dobrý ipo koroně. Každý projekt, za který jsme bojovali před krizí, zůstane nejspíš dobrým projektem, který se vyplatí. Inovace se žádným virem nenakazí.

Vžádném případě tedy nelze všechno, co se týká budoucnosti, dočasně zastavit ajen se točit vbludném kruhu krize. Samozřejmě, že je životně důležité udržet běžný chod firem. Ale zároveň musí každá znich pracovat ina rozumných nápadech nejen pro fungování vdobě krize, ale ivčasech, které přijdou po ní.

Radikální změna obecných podmínek vyžaduje radikální změnu myšlení. Ve firmách, organizacích aukaždého jednotlivce.

Všechno začíná tím, že ukážeme prstem sami na sebe azeptáme se: Co můžu dneska udělat já, abych tuto změnu urychlil?

Něco udělat. Oto jde. To je pointou celého příběhu. Smyslem naší práce. Důvodem, proč jsme napsali tuto knihu.

Něco udělat: To je nyní na pořadu dne.

Na sociálních médiích se ztohoto videa stal virální hit: Mark Rutte, nizozemský předseda vlády, navštívil na počátku koronavirové krize supermarket vHaagu. Oslovila ho jedna ze zákaznic astarostlivě se ho zeptala, jestli má on sám ještě dostatek toaletního papíru.

„Ano,“ odpověděl, „ale pro příští roky je ho dost ivcelém Nizozemí. Máme ho tolik, že můžeme kadit deset let!“

Ruttemu šlo zjevně na nervy iracionální chování jeho krajanů na začátku lockdownu. Ať jste se podívali kamkoli, do Nizozemí, do Německa, do USA nebo do Austrálie: Toaletní papír se stal naprosto nedostatkovým zbožím. Při vzpomínce na obrázky prázdných regálů vsupermarketu, které byly milionkrát sdílené na sociálních mediích, se ptáme: Nastává skutečná hominizace až tehdy, když vlečeme zkrámu pod každým podpažím balík toaleťáku? Přežijeme pandemii jen vpřípadě, že si nasyslíme kvanta pochybných kulinářských vymožeností, jako jsou ravioly vkonzervě, instantní polévky, vybledlé sterilované fazole, trvanlivý chleba vplechovce arybičky vtomatě – tedy všechno, co se na jednu stranu sice skoro nedá jíst, ale na druhou stranu to vydrží věčně.

Nemusíme být zrovna jasnovidci, abychom zkusili předpovědět, že po koronavirové pandemii budou police ve sklepě pořád ještě plné zásob jídla. Proč ne, když je datum minimální trvanlivosti ve vzdálené budoucnosti. Je ovšem namístě pořádně se podívat, jestli datum minimální trvanlivosti plus minus odpovídá tomu našemu. Je totiž poměrně pokořující, když nás přežijí už ivlastní konzervy.

STÁDNÍ LOGIKA

Když se lidé začnou chovat jako kontrole se vymykající apokalyptické hospodyňky, je v„logice“, která za tím vězí, něco stádního: Když všichni horem dolem nakupují, nesmím utoho přece chybět. Nikdo holt nechce vyjít naprázdno, ikdyž jde jen okus žvance. Anavíc, když něco dělají všichni, tak to přece nemůže být zas až taková blbost.

To ovšem znamená, že při překonávání výzev se prostě nedá sázet na to, jak to dělají všichni ostatní adoufat, že to, co dělá většina, vyjde. Tímto způsobem se mimořádné situace zvládat nedají. Není to správná strategie ani vdobách, kdy žádná krize nepanuje, ale už vůbec se to nehodí, když nám vítr vší silou šlehá do obličeje.

INTELIGENTNÍ ROJ VERSUS HLOUPÝ ROJ

Skutečná ochota akceptovat nekonformní osobnosti, které nezapadají do logiky příslušné firmy, se ovšem ukáže ve chvíli, když začnou kvůli odlišným názorům vznikat spory akonflikty. Jejich zvládání předpokládá sebevědomí azralost na straně managementu.

REBELUJÍCÍ VĚDKYNĚ

„Proč si to myslíš?“

„Nepleteš se?“

„Nepletu se já?“