Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vydání knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

doc. PhDr. Markéta Švamberk Šauerová, Ph.D.

VÝCHOVA NEPRŮBOJNÝCH A UZAVŘENÝCH DĚTÍ

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8544. publikaci

Recenzovali:
Prof. PhDr. Alena Vališová, CSc.
Mgr. Katarína Mária Vadíková, Ph.D.

Ilustrace Kateřina Šauerová
Redakce a korektura Olga Kopalová
Grafická úprava Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 192
Vydání 1., 2022

Vytiskla tiskárna PBtisk a.s., Příbram

© Grada Publishing, a.s., 2022
Cover Photo © Depositphotos / halfpoint

ISBN 978-80-271-4923-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-4922-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-3097-9 (print)

Poděkování

Ráda bych poděkovala své rodině a přátelům za podporu při psaní knížky, za trpělivost a vyslechnutí nejen v náročném osobním období, ale i během celosvětové pandemie, v níž důležitost tématu o neprůbojných dětech vyvstává ještě významněji.

Můj dík patří kolegům, kteří byli ochotni se s čtenáři podělit o svůj pohled na „neprůbojné děti“, recenzentům za laskavě formulovaná doporučení a posouzení knížky, Aleně Malcové za pomoc při tvorbě rejstříků, Gabriele Plickové a Evě Čechové z nakladatelství Grada Publishing a redaktorce Olze Kopalové za vysoce profesionální a příjemnou spolupráci a čtenářům, kteří se o téma zajímají a hledají cesty, jak pomoc těm méně průbojným, aby našli odvahu najít a ukázat, co vše dokážou.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Švamberk Šauerová, Markéta, 1971-

Výchova neprůbojných a uzavřených dětí / Markéta Švamberk Šauerová. -- Vydání 1.. -- Praha : Grada, 2022. -- 1 online zdroj. -- (Pro rodiče)

Anglické resumé

Obsahuje bibliografii a rejstříky

ISBN 978-80-271-4923-0 (online ; ePub)

* 159.923.35 * 159.942 * 159.923-021.342 * 159.944 * 37.015.311-053.2 * 37.015.31:316.42 * (0.062)

– ostych

– stud

– introverze

– psychická odolnost

– výchova dítěte

– osobnostní a sociální výchova

– populárně-naučné publikace

37 - Výchova a vzdělávání [22]

Úvod

Každý rodič si přeje, aby jeho dítě bylo šťastné, aby uspělo v dnešním světě mnoha náročných požadavků, aby se dokázalo v tvrdé konkurenci prosadit. Každý rodič má svůj specifický výchovný styl, který vychází z jeho vlastních zkušeností, osobnostních vlastností, spokojenosti s tím, čeho sám jako rodič dosáhl. Každý má jinou míru tolerance, schopnost vnímat odlišnosti, jinou míru trpělivosti a odlišnou míru potřeby dosáhnout určité formy společenské prestiže.

Každý dospělý prošel nějakým vývojem, každý máme řadu vzpomínek na výchovné postupy našich rodičů, pamatujeme si učitele, které jsme na své cestě potkali. Někteří se stali překážkou, kterou jsme museli zdolávat, někteří zůstali v našich vzpomínkách jako vzor, kterému bychom se chtěli přiblížit. Moc dobře si všichni pamatujeme na ty momenty, kdy jsme se necítili dobře, kdy okolí očekávalo nějaký výsledek, o který jsme ale my nestáli nebo kterého se nám nepodařilo dosáhnout.

Mnozí z nás byli „zakřiknutí“, neprůbojní, nesmělí. Tak neradi jsme byli zkoušení před třídou, neradi jsme recitovali v soutěžích nebo chodili vyřizovat nepříjemné záležitosti. Ti upřímní mi dají za pravdu, že tyto situace řada z nás ráda neměla. Ale mnozí díky podpoře svých rodičů nebo chápajících učitelů, trenérů, vychovatelů, někdy i sourozenců a kamarádů našli cestu, jak s ostychem a nesmělostí pracovat. Naučili jsme se, že čím častěji se do oněch „nechtěných“ situací dostáváme, tím méně nám vlastně vadí. Zjistili jsme, že je to jako se sportovním tréninkem. Pomalým, ale soustavným procvičováním našich sociálních dovedností – ať už spontánním, či záměrně okolím provokovaným – se zmenšuje náš ostych a nesmělost, stáváme se průbojnějšími a cílevědomějšími, nebojíme se nových a náročnějších cílů.

Dnes máme děti, které nám jsou možná velmi podobné. Jsou nesmělé, ostýchavé, zdají se nám málo průbojné. Nemají rády, když mají prezentovat to, co umí a dokážou. Dnešní ochranářská výchova, která se preferuje, je ale na překážku tomu, aby měly děti dostatek možností k tréninku překonávání nepříjemných situací. Přesto jiné cesty než postupné získávání zkušeností a zážitku sníženého komfortu není.

Knížka, která se vám dostává do rukou, se snaží vysvětlit, jaké jsou charakteristiky dnešních neprůbojných dětí, jak můžeme průbojnost dítěte ovlivnit stylem výchovy, jaké výchovné prostředky k rozvíjení smělosti můžeme využít jako rodiče i jaké možnosti má v tomto směru škola. Text nabízí řadu technik k rozvoji komunikace, ke zvýšení odolnosti dítěte, k rozvíjení zdravé sebereflexe i získání vyššího sebevědomí a vědomí vlastní účinnosti.

Zároveň ukazuje, jak rodiče mohou nevhodným postupem „zabrzdit“ zdravé prosazování dítěte, jak tlak a očekávání nějakého výkonu mohou působit jako zásadní stresor, který pak dítě může v jeho aktivitě blokovat.

Dovolte mi tedy vás – rodiče s dětmi, jejich prarodiče, příbuzné, ale i další dospělé, které dítě během svého vývoje potkává – pozvat k pročtení jednotlivých kapitol, k zamyšlení nad vaším dítětem, vašimi výchovnými přístupy a pojďme společně hledat cesty, jak dětem pomoci zdravě se prosadit, uplatnit své schopnosti, nadání a talent, případně jak se vyrovnat s tím, když mají specifické obtíže – jsou pomalejší, úzkostné, špatně se koncentrují. Všechny se díky vhodným výchovným postupům mohou naučit zdravě se prosazovat.

Věřím, že nabídnuté hry a techniky pomohou při výchově dítěte, které je neprůbojné, nesmělé a zažívá nepříjemné pocity, když se má prosazovat v sociálních interakcích. Postupné procvičování, důraz na jednotlivé oblasti, které lze považovat za významné z pohledu osobnostního rozvoje každého člověka, napomůžou i osobnostnímu rozvoji vašeho dítěte. Přesto je důležité se zamyslet, nakolik při výchovném působení ovlivňujeme osobnost dítěte v souladu s tím, co si samo přeje. Zkusme přitom mít na paměti, že dítě je takové, jaké je a možná si prostě přeje být uzavřené. Techniky k osobnostnímu rozvoji jsou vhodné pro ty děti, které nejsou se svou situací spokojené.

1Neprůbojné dítě

Jsou různé typy dětí. Některé jsou živé aod raného dětství si dokážou prosadit svou. Je jich všude plno arodiče si stěžují, aby tak alespoň na chvíli poseděly nebo zmlkly. Jiné jsou naopak tiché, extrémně hodné, neprůbojné aneustále všem ustupují. Rodiče těchto dětí také nebývají vždy spokojení, imezi nimi jsou tací, kteří by si přáli, aby se jejich dítě umělo vživotě výrazněji prosadit.

Určitou roli hrají povahové rysy dítěte, které jsou předem dané, tyto rysy však nemusí být zásadním omezujícím limitem. Do určité míry je vhodnými výchovnými postupy můžeme ovlivňovat. Vtomto směru je ale důležité, abychom se nesnažili dítě celé „předělat“. Zároveň je podstatným faktorem ochota rodičů investovat svůj čas atrpělivost do výchovných postupů avytváření příležitostí kbudování důležitých osobnostních vlastností dítěte anezůstat jen uobvyklého „klišé“ – že on je celý táta, babička, máma aprostě jiný nebude.

Často mezi neprůbojnými dětmi nacházíme introverty, kteří rádi žijí ve svém světě, stačí jim, že rozumí dění kolem sebe, ale nemají potřebu do něj zasahovat, ave škole už vůbec ne, třídní skupina je pro ně příliš veliká. Také to bývají děti, které mají různé typy drobných odchylek, dnes hodně hovoříme odětech sporuchami učení aaktivity, tyto děti se častěji setkávají sneúspěchem ai přes vhodné výchovné přístupy mají vyšší potřebu chránit sebe sama před zřejmým selháním, neúspěchem, jsou tedy raději ve škole pasivnější. Ve skupině, kde se cítí bezpečně anemají obavu zposměchu, jsou přiměřeně průbojné – to je nakonec patrné uřady velmi úspěšných lidí, kteří vprůběhu školní docházky nebyli téměř vidět, spolužáci si jen matně vybavují, jací vlastně byli, někdy byli iterčem šikanózního chování, ale vdospělém věku patří mezi velmi úspěšné jedince. Další skupinou, arozhodně se nedá říci, že zanedbatelnou, bývají děti nadané, ale bez dostatečné houževnatosti. Někdy hovoříme otzv. dvojí výjimečnosti. To se týká jak např. dětí sporuchami učení, které mají dostatečné rozumové schopnosti, ale kvůli poruchám učení nebo poruchám aktivity neumějí podat přiměřený výkon ve škole, tak iprávě dětí nadaných. Ty mají vysoké, až mimořádné rozumové nadání, očekávali bychom, že veškeré školní požadavky vrámci vrstevnické skupiny zvládnou bez sebemenších obtíží, přesto tomu tak není aněkteré nadané děti ipropadají (např. Švamberk Šauerová, 2017). Tyto děti se setkávají snepochopením svého talentu, někdy ise šikanózním chováním vrstevníků/společnosti izesměšňováním ze strany rodičů nebo učitelů, kteří nadání dítěte neporozuměli.

Kromě vrozených dispozic hraje významnou roli způsob výchovy – zprvu výchovy rodiny anejbližšího okolí dítěte, posléze izpůsob výchovného stylu učitele mateřské azákladní školy. Tak jak zdůrazňujeme významnost souhlasné výchovy rodičů vrodině, stejně tak je ivýznamný souhlasný způsob výchovy rodičů aučitele (viz další kapitoly). Styly výchovy jsou podstatné, kromě nich ale můžeme do výchovy vřadit řadu her, technik, jimiž cíleně působíme na rozvoj těch osobnostních vlastností (kompetencí), které považujeme za společensky žádoucí – sem sohledem na současnou společenskou situaci může patřit odolnost knáročným životním situacím, zdravá průbojnost, zdravé sebevědomí, zdravé vědomí vlastní sebeúčinnosti (tzv. self-efficacy), zdravá sebereflexe areflexe, houževnatost, píle, trpělivost… anesporně celá řada dalších.

Jednotlivým oblastem budeme vknížce postupně věnovat pozornost, tedy věřím, že každý rodič či učitel zde najde jednak charakteristiku toho konkrétního typu neprůbojného dítěte, skterým se vpraxi setkal, azároveň irady, jak podpořit rozvoj osobnosti takového dítěte tím žádoucím směrem, ipři respektování jeho vrozených dispozic.

Odborné okénko

Sohledem na to, že se vodborné literatuře zatím vymezení pojmu „neprůbojnost“ vpodstatě nenachází, ozřejměme si na závěr našeho úvodu alespoň základní definici neprůbojného dítěte tak, jak ji budeme vtéto publikaci používat. Máme na mysli děti, které jednak bývají pasivní anemívají chuť projevovat, co umí, bez ohledu na míru svého nadání, nebo které sice pociťují vnitřní potřebu ukázat své znalosti, dovednosti či zájmy, ale brání jim vtom specifické osobnostní rysy – snížená aktivita (na úrovni poruchy aktivity), nepozornost (av jejím důsledku častá chybovost azážitek neúspěchu, kterému se pak záměrnou pasivitou vyhýbají) anesmělost či sociální ostych někdy vystupňovaný až do úrovně úzkostnosti. Základním rysem těchto dětí bývá, že nemají dostatek energie na překonání obtíží, které s„prezentací“ výkonu souvisí, nejsou odolné vůči hodnocení okolí, obávají se selhání, vystoupení zkomfortní zóny, ato itehdy, mají-li mimořádné nadání. Řada znich preferuje bezpečí své „ulity“, „stačí“ jim být mezi průměrnými, nechtějí vyčnívat, aby na ně nebyly kladeny nové požadavky anebyl ze strany dospělých vyvíjen tlak na další výkon, který je jim nepříjemný.

1.1Obecná charakteristika neprůbojných dětí

Pro označení neprůbojnosti máme včeštině řadu pojmů – někdo používá pojem „plachost“, jiný „bázlivost“, „úzkostnost“, „uzavřenost“, „ostýchavost“, „nesmělost“, další používají označení „tiché“, „nemluvné“, „introvertní“ dítě.

Neprůbojní lidé se na rozdíl od těch dominantnějších vyznačují tím, že nemají rádi neznámé prostředí, změny. Vyhýbají se větším společenským akcím, zvláště pokud hrozí, že by na nich měli vystoupit ze své komfortní zóny aanonymity. Velmi špatně snášejí promlouvání před veřejností, před třídou, paradoxně on-line výuka probíhající vroce 2020/2021 právě mnohým introvertům nevyhovovala, protože se „nemohli“ schovat za spolužáka, neměli možnost odpovědět z„davu“ kolektivu, naopak skaždým promluvením systém moderních technologií udělá to, že mluvčího ještě zvýrazní – předsune do popředí.

Rozhodujícím faktorem je temperament, tedy soubor našich vrozených vlastností projevujících se přirozeným způsobem našeho chování, prožívání, reagování na podněty nebo střídavosti nálad. Dle Goetze se právě na základě vrozeného temperamentu rozvíjejí interakce smatkou adalšími důležitými vztahovými osobami. Jejich prostřednictvím si dítě vytváří tzv. kognitivní schémata osobě ao světě (schémata vnímání aporozumění). Ztoho se postupně odvíjejí další osobnostní charakteristiky neboli vzniká charakter, přičemž velkou roli hrají také zkušenosti – pozitivní nebo traumatické (Goetz, in: Labusová, 2008).

Temperament vpodstatě tvoří pro svou stálost základ, na kterém ve výchově můžeme stavět. Jinak prožívané situace zpracovává introvert, jinak extrovert, jinak člověk emočně labilní ajinak emočně stabilní. Důležité vtomto směru je, jak silně je daný temperament vyhraněný, dá se říci, že čím méně, tím je zvládání životních situací pro dotyčného jednodušší, čím výrazněji, tím častěji vidíme vpraxi netypické jednání dítěte, kterým přitahuje pozornost (ať už tím, že je všude vidět aslyšet, nebo tím, že oněm prostě nevíme).

Příklad

Představme si jednoduchou situaci, kdy dítěti ve škole řekne spolužák nějakou nadávku.

–Extrovert emočně stabilní (sangvinik) nad tím pravděpodobně mávne rukou, případně si ztoho udělá před ostatními legraci.

–Extrovert emočně labilní může začít křičet, vztekat se, hlasitě plakat před ostatními, často vyvolává posměch okolí nebo strach – spolužáci jeho reakci příliš nechápou, připadá jim přehnaná, přestože si dotyčný „nezačal“.

–Introvert emočně stabilní ani nadávku nezaznamená (skutečně jsou jedinci, kteří tyhle věci nevidí aneslyší), přejdou to, ponořeni do svého světa. Je velmi těžké je vyprovokovat knějaké reakci.

–Introvert emočně labilní se stáhne, uzavře do sebe, působí smutně, zamlkle, trápí se. Někdy pláče, ale snaží se svůj smutek skrýt, odžít vsoukromí (Hoskovcová, 2006). Vextrémním případě tyto děti sahají po neadekvátních řešeních, idrobné ústrky vnímají jako něco neřešitelného, strašného av důsledku neadekvátního posouzení situace volí někdy tragická řešení (útěky zdomova, demonstrativní či skutečně míněné sebevražedné pokusy).

Zároveň dítě surčitým druhem temperamentu koriguje své projevy vdůsledku výchovy, přebírá chování, které vidí ulidí ve svém okolí. Rodiče jsou pro něj vůbec nejsilnějším vzorem, vpsychologii hovoříme otzv. observačním učení. Dítě se často chová ipodle toho, kčemu je povzbuzováno aco se mu tzv. vyplácí. Posiluje se zejména chování, které je okolím oceněno nebo které vede knějakému „zisku“. Vtomto směru můžeme určité nevýhodné projevy dítěte právě výchovnými postupy tlumit nebo podporovat, čemuž se vtextu věnujeme vsamostatné kapitole. Cíleně se zabýváme itechnikami, jimiž můžeme zvýšit psychickou odolnost dítěte azvýšit ivědomí jeho představy, že to, čeho chce dosáhnout, dosáhne vlastními silami (tzv. self-efficacy, vědomí sebeúčinnosti).

Zajímavý výzkum na téma, zda je pro život člověka výhodnější být průbojný, nebo plachý, realizoval německý psycholog Jens B. Asendorpf (2019). Jeho výzkumy přinášejí vcelku optimistické závěry zvláště pro rodiče těch méně průbojných dětí avychází vstříc záměru této publikace. Osobnost člověka je dle jeho názoru z50 % určena geneticky az 50 % výchovou, resp. podmínkami prostředí, vněmž člověk žije. Na řadě příkladů dokládá, že byl svědkem toho, že zplachého dítěte se působením okolních vlivů nakonec stal docela extrovertní dospělý anaopak. Nakonec iz kazuistik uvedených vknížce bude zřejmé, že jako rodiče iučitelé máme řadu konstruktivních možností, jak vhodně výchovně podpořit méně průbojné dítě tak, aby bylo vživotě úspěšné azároveň se cítilo sociálně bezpečně. Přehnané obavy rodičů oosud méně průbojných dětí nejsou na místě aprognózy týkající se vývoje takového dítěte lze považovat za předčasné, možná dokonce iškodlivé, protože si rodiče vytvoří limit, který berou jako ohraničení pro své výchovné působení.

Kromě vrozené plachosti se můžeme vpraxi setkat is výchovně vypěstovanou úzkostností, uzavřeností, která souvisí stypem rodiče (nebo iučitele) ajím preferovaným způsobem výchovného stylu/vedení (Hoskovcová, 2006).

Dalším specifickým případem vrozených dispozic jsou poruchy aktivity (uvažujeme-li charakteristiku neprůbojných dětí, pak nám jde primárně opomalé psychomotorické tempo – tzv. hypoaktivitu – blíže Švamberk Šauerová, 2017) nebo poruchy pozornosti. Dětem stěmito charakteristikami je věnována část vtéto knížce. Samostatnou kapitolu zde mají iděti nadané, které se zároveň neumí dostatečně prosadit.

Jak již bylo uvedeno, kromě povahových rysů, snimiž dítě přichází na svět, ovlivňuje jeho jednání způsob života rodiny azpůsob výchovy, který je vrodině uplatňován. Rodiče jsou tím největším vzorem, který dítě má, přirozeně mu ukazují, jak se řeší náročné životní situace, jak se lze postavit problému, jak se řeší vzniklý konflikt. To vše děti vnímají zkaždodenního života anásledně aplikují do reálných situací jak mezi vrstevníky, tak ipři jednání sdalšími dospělými.

Při výchově svého dítěte máme bezpočet příležitostí podporovat jej květší průbojnosti, ke zmírnění jeho ostychu, ktomu, aby se učilo říci „ne“ vsituacích, které mu nejsou příjemné, neplakalo, když má zněčeho obavu, ale volilo některé zkonstruktivních aefektivních řešení, aniž by bylo agresivní.

Hlavními specifiky vhodné výchovy dítěte tichého aneprůbojného jsou zejména výchova láskyplná sjasně nastavenými hranicemi, výchova souhlasná as příležitostmi kreálnému vyzkoušení vživotní praxi. Nenechme se mýlit tím, že podobný typ výchovy doporučujeme iu dětí nadměrně hyperaktivních, agresivních. Vřadě případů lze výchovný styl považovat za zásadní avhodně nastavená výchovná pravidla budou mít pozitivní efekt na různé typy osobnosti, právě svým základem – srozumitelností abezpečím. Význam prostředí rodiny, blízkosti, pocitu bezpečí abezpečí domova velmi citlivě zmiňuje K. Vadíková vpublikaci Terminológie filozofickej axiologie (in: Orbánová, Vadíková, Čechvala, 2013).

1.2Neprůbojné dítě stalentem

Unadaných atalentovaných dětí předpokládáme, že své schopnosti vprůběhu života přiměřeně uplatní. Bohužel tomu tak nemusí být vždy. Naopak ve skupině nadaných dětí nacházíme relativně vysoký počet dětí, které jsou vpodstatě neúspěšné, často jsou ostýchavé, neprůbojné.

Při práci snadanými se velmi často objevuje problém, kdy dítě zrůzných důvodů selhává, ať už ve vrstevnických vztazích, nebo při plnění školních požadavků, asetkává se sposměchem, který jej následně vprojevech talentu brzdí. Také se můžeme setkat sdětmi, kterým je jejich talent na obtíž, nechtějí ničím vyniknout, jsou skutečně vrozeně plaché, nehouževnaté, pasivní ai přes své nadání se činnosti věnovat nechtějí (zde často působí vysoká ambicióznost rodičů, touha rodiče dosáhnout společenské prestiže díky úspěchu dítěte, nevhodný výchovný tlak aneustálé zdůrazňování onoho talentu, tlak na cvičení, zatímco ostatní členové rodiny si třeba hrají, jedou na výlet). Dítě pak přirozeně ztrácí vhodnou motivaci, protože si ve skrytu duše přeje „obyčejný“ život svých sourozenců nebo vrstevníků, kteří nemusí vstávat vpět hodin ráno, víkendy tráví procházkou vlese nebo obyčejným nicneděláním, lelkováním, hrou na počítači… Ony by se ičinnosti rády věnovaly, ale rodiče neumí vhodně nadávkovat trénink avolný čas dítěte (zde jde často oproblém příliš ambiciózních rodičů, ještě horší je situace urodičů, kteří touží po společenském uznání, ale neumí jej dosáhnout vlastními silami). Bývá zajímavé, že rodiče sdobrým společenským postavením motivují své děti přirozeně kjejich vlastní cestě (ať chtějí pokračovat ve šlépějích rodičů, nebo preferují jiné zájmy). Pokud mají děti pasivní, nepříliš průbojné, mají pro jeho osobnostní vlastnosti často pochopení asnaží se mu naopak vytvořit podporu apocit bezpečí, důvěřují vývojovým silám, vlivu získaných pozitivních zkušeností apostupnému zvyšování odolnosti. Naopak urodičů, kteří zrůzných důvodů rezignovali na získání vlastního společensky významného místa, tento tlak na výkon dítěte vidíme mnohem častěji.

Definice talentovaného, nadaného dítěte

Pokud bychom měli definovat, jaké je nadané, talentované dítě, pak zjistíme, že obecně platná definice neexistuje. Jako nadaného můžeme chápat takového jedince, který má výrazně lepší schopnosti – nebo soubor schopností – vjedné či více oblastech. Jiní autoři zdůrazňují, že nadaný je takový jedinec, který dosahuje vynikajících úspěchů ve škole, vhudbě, výtvarné oblasti či sportu. Bohužel vpraxi to ale platit nemusí, právě sohledem na to, že ne každé nadané dítě je schopné si své nadstandardní schopnosti uvědomit aprakticky uplatnit.

Obecně lze tedy nadání vnímat jako určité dispozice, vrozené nenaučené schopnosti atalent, jako rozvinutou formu nadání vmistrovství vdaném oboru, které ssebou přináší ipíli, svědomitost atendenci dokončit zadaný úkol či vylepšit své schopnosti. Vadíková připomíná, že nespornou hodnotu má ischopnost přiřadit věcem smysl – tvořit pro věc samu nebo pro svůj vlastní rozvoj (2020).

Důležité je odlišit „rozumový talent“ a„talent vumění asportu“. Talent voblasti umění nebo ve sportu či pohybových disciplínách na sebe neváže podmínku zvýšeného intelektu ani mimořádné schopnosti voblasti rozumového vývoje osobnosti. Výzkumy dlouhodobě poukazují na fakt, že nadání voblasti akademických disciplín, výukových předmětů, jako je matematika, jazyky, přírodní vědy, je úzce spjato smentální kapacitou jedince, sjeho schopností učit se pojmy, pamatovat si detaily aspojovat již naučené vnových souvislostech; svyužitím naučeného azískaného vnovém kontextu.

Při sportovním či uměleckém talentu toto není nutně podmínkou kúspěchu. Určitě si vybavíme řadu vynikajících sportovců, kteří neměli vystudovanou ani střední školu. Pro děti svýrazným rozumovým nadáním jsou typické specifické projevy vchování, které mohou ovlivňovat proces vyučování isociální atmosféru ve třídě (Fořtíková, 2009; Fořtík, Fořtíková, 2007).

Pokud bychom uvažovali jen nadání atalent voblasti rozumových výkonů, pak nám může pomoci škála intelektového výkonu, kde onadání hovoříme při dosažení hranice IQ 120 ao mimořádném nadání při dosažení hranice IQ 140. Nutné je ale diagnostikovat rozumové nadání standardizovanými testy apostupy provedenými specialistou.

Postavení nadaných amimořádně talentovaných dětí se dnes nepovažuje za jednoduché. Vřadě případů se ukazuje, že kromě specifických osobnostních vlastností, které mohou ovlivňovat schopnost projevit talent ao nichž jsme se již zmiňovali – např. neprůbojnost, pasivita, pohodlnost, úzkostnost, může být nadání dítěte nerovnoměrné. To znamená, že vjedné oblasti dítě svými výkony vyniká, ale vjiné dosahuje průměrných, někdy ipodprůměrných výsledků. To celkově komplikuje dosažení úspěchu ve škole iv životě.

Jurášková (2006) uvádí, že nadané děti mají následující charakteristiky:

•předčasný vývin voblasti, která souvisí sorganizovanou soustavou poznatků;

•vlastní způsob učení zahrnující kvalitativně odlišný způsob učení včetně kreativní stránky nadání;

•nadšení pro výkon související svnitřní motivací nadaného kučení.

Právě ona třetí charakteristika může být problematická, jak již vtextu zaznělo ai ještě zazní dále.

Kromě nerovnoměrného nadání se můžeme vpraxi setkat ještě sjednou situací, ato skombinací talentu aporuch učení nebo chování. Vtomto směru hovoříme otzv. dvojí výjimečnosti, situace dítěte je často velmi komplikovaná aje nutná velmi úzká spolupráce rodiny, školy aodborného pracoviště (blíže např. Portešová, 2014, 2021; Mudrák, 2015; Hříbková, 2009).

Protože situace nadaných atalentovaných dětí není jednoduchá, jsou tyto děti zařazeny do skupiny žáků se specifickými vzdělávacími potřebami – někdy potřebují vyšší zátěž, aby se ve škole nenudily, někdy potřebují ipřes mimořádné nadání více času na zpracování zadání, někdy potřebují pomoc scíleným zaměřením pozornosti. Aspolečným jmenovatelem péče onadané žáky bývá učitelova práce střídním kolektivem aatmosférou. Tyto děti mívají častěji obtíže snavazováním sociálních vztahů než jejich vrstevníci – zvláště děti smimořádným nadáním voblasti rozumových schopností.

Práce snadanými dětmi se však neomezuje jen na školní prostředí, ale poskytuje široké pole působnosti voblasti mimoškolních aktivit arozvojových programů, které mohou nabízet externí možnosti vyžití pro nadané děti po vyučování vrámci dané školy.

Odborné okénko

Vzdělávání žáků snadáním amimořádným nadáním upravuje zákon č. 561/2004 Sb., ve znění pozdějších předpisů (tzv. školský zákon), konkrétně § 17 a18:

(1) Školy aškolská zařízení vytvářejí podmínky pro rozvoj nadání dětí, žáků astudentů.

(2) Krozvoji nadání dětí, žáků astudentů lze uskutečňovat rozšířenou výuku některých předmětů nebo skupin předmětů. Třídám se sportovním zaměřením nebo žákům astudentům vykonávajícím sportovní přípravu může ředitel školy odlišně upravit organizaci vzdělávání.

(3) Ředitel školy může mimořádně nadaného nezletilého žáka na žádost jeho zákonného zástupce amimořádně nadaného zletilého žáka nebo studenta na jeho žádost přeřadit do vyššího ročníku bez absolvování předchozího ročníku. Součástí žádosti žáka, který plní povinnou školní docházku, je vyjádření školského poradenského zařízení aregistrujícího poskytovatele zdravotních služeb voboru praktické lékařství pro děti adorost (dále jen „registrující lékař“). Podmínkou přeřazení je vykonání zkoušek zučiva nebo části učiva ročníku, který žák nebo student nebude absolvovat. Obsah arozsah zkoušek stanoví ředitel školy.

Ředitel školy může spísemným doporučením školského poradenského zařízení povolit nezletilému žákovi se speciálními vzdělávacími potřebami nebo smimořádným nadáním na žádost jeho zákonného zástupce azletilému žákovi nebo studentovi se speciálními vzdělávacími potřebami nebo smimořádným nadáním na jeho žádost vzdělávání podle individuálního vzdělávacího plánu. Ve středním vzdělávání nebo vyšším odborném vzdělávání může ředitel školy povolit vzdělávání podle individuálního vzdělávacího plánu iz jiných závažných důvodů. Ve středním vzdělávání nebo vyšším odborném vzdělávání povolí ředitel školy individuální vzdělávací plán žákovi nebo studentovi na základě potvrzení, že žák nebo student je sportovním reprezentantem České republiky ve sportovním odvětví, vydaného sportovní organizací zastupující toto sportovní odvětví vČeské republice, ato vsouvislosti stouto skutečností.

Nejčastější charakteristiky nadaných dětí

Přestože si dále představíme nejčastější charakteristiky nadaných dětí, je opravdu důležité si uvědomit, že tyto děti nemusí disponovat všemi níže popsanými projevy aani jejich výskyt není zárukou určení talentu. Situaci dítěte mohou rodiče konzultovat sporadenským pracovištěm (např. vpedagogicko-psychologických poradnách nebo se školním psychologem, má-li škola své vlastní školní poradenské pracoviště).

Charakteristiky se mohou objevovat vrůzných věkových obdobích azejména jejich kladné rysy jsou patrné při zapojení dítěte do podporujícího výchovně-vzdělávacího procesu. Znalosti vývojové psychologie jsou zde velmi podstatné. Je vhodné si dále uvědomit, že nadání není stacionární, ale vprůběhu života jedince značně kolísá.

Základní charakteristiky nadaných dětí, kterých je vhodné si všímat:

•Bohatá slovní zásoba: nadaní jedinci mají často již vraném věku bohatou slovní zásobu, která se velmi rychle rozšiřuje. Děti záhy sestavují poměrně složité větné konstrukce arychle si osvojují gramatická pravidla. Nedělá jim problémy správně používat cizí slova již vpředškolním období. Právě rozvinutá řeč, bohatá slovní zásoba azpůsob vyjadřování se mohou stát kamenem úrazu při komunikaci svrstevníky, pro které bývá často nesrozumitelná. Rozvinutá slovní zásoba často může být pouze na pasivní úrovni, neboť vývoj myšlení vtomto případě značně předbíhá schopnost mluvení avyjadřování. Vtěchto případech hrozí nebezpečí, že nadání zůstává neobjeveno.

•Schopnost abstrakce ageneralizace: nadaní lehce vyvozují pravidla, zevšeobecňují aspojují zdánlivě nesouvisející věci do smysluplných celků. Společně srozvinutou kreativitou pomáhá dětem produkovat originální výtvory. Verbálně nadané děti si soblibou vytvářejí netradiční spojení slov avět, přírodovědně zaměřené děti například připravují experimenty atvoří zajímavé výtvory zběžných domácích předmětů.

•Metakognitivní schopnosti (schopnosti volit taktiky astrategie vlastního poznávání): nadaní žáci jsou neobyčejně uvědomělí ve svých vlastních strategiích řešení problému aučení. Metakognitivní schopnosti pomáhají dětem vplánování, monitorování ahodnocení jejich myšlení. Scharakteristikou souvisí iaplikování vyspělejších stylů učení, které jsou uvětšiny dětí používány až vpozdějším věku.

•Kritické myšlení: nadané děti se nespokojí spředloženými informacemi, mají tendenci pochybovat apolemizovat. Zjišťují si další informační zdroje znejrůznějších pojetí asnáze odhalí limity sdělované výpovědi.

•Flexibilita aoriginalita myšlení: nadaní jedinci jsou flexibilní vmyšlení adospívají koriginálním způsobům řešení různých úkolů. Snaží se hledat svoji vlastní odpověď na danou otázku. Mají bohatou fantazii apředstavivost, jsou expresivní vnázorech ajejich vyjadřování. Usilují ojedinečnost aneopakovatelnost ve své práci.

•Smysl pro humor: nadaní jedinci oplývají smyslem pro humor, který je kvalitativně odlišný od pojetí humoru dětí zběžné populace. Tato vlastnost vychází ze skvělé verbální inteligence aschopnosti generalizovat poznatky.

•Brzká schopnost čtení: vzahraniční literatuře se nadané děti někdy označují jako „děti papíru atužky“ („paper and pencilkids“, např. Freeman, 1998). Řada dětí totiž projevuje velký zájem opísmena ačísla. Dokážou ovládat abecedu aspojovat písmena ve slova již od raného věku, často idříve, než se naučí mluvit. Někteří odborníci (např. Sternberg, 1998, 2001) se shodují, že schopnost číst před čtvrtým rokem života je znakem výjimečného rozumového nadání. Někteří psychologové zpraxe jsou však ktomuto znaku kritičtí arozlišují mezi dětmi, které vpředškolním věku vede ke čtení jejich přirozený zájem, amezi dětmi, které jsou ktéto dovednosti cíleně vedeny svými mnohdy ambiciózními rodiči (Machů, Facová, Orel akol., 2016).

•Paměť: nadaní jedinci se vyznačují vynikající pamětí. Jsou skvělí pozorovatelé adlouhodobě si zapamatují idrobné detaily. Všeobecně však preferují logickou paměť před memorováním.

•Znalosti: nadaní jedinci mají velmi hluboké znalosti voborech, které je zajímají. Tyto informace si poté lehce vybavují ive zcela jiném konceptu, než vjakém je získali. Znalosti vmnohých případech mohou dosahovat expertní úrovně. Vjiných předmětech aoborech mohou selhávat.

Osobnostně-sociální charakteristiky nadaných dětí

Mezi základní osobnostně-sociální charakteristiky nadaných dětí patří:

•Denní snění: tato charakteristika nadaných dětí nemá většinou únikový charakter apro dítě je spíše považována za konstruktivní.

Formy projevů nadaných atalentovaných dětí

Shrnutí problematiky nadaného dítěte

1.3Neprůbojné děti se sníženou aktivitou aporuchou pozornosti

Hypoaktivita – porucha aktivity

Porucha pozornosti

Kazuistika

Kazuistika

Možné řešení situace:

Příčiny poruch aktivity apozornosti

Sociální vztahy svrstevníky

Sociální vztahy sučiteli

Kazuistika

1.4Názory zpraxe