Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Yong Kang Chan

Cesta ke zdravému sebevědomí

Přeloženo z anglického originálu knihy Yonga Kanga Empty Your Cup – Why We Have Low Self-Esteem and How Mindfulness Can Help, vydaného ve Spojených státech, 2017.
Czech edition arranged through Montse Cortazar Literary Agency
(www.montsecortazar.com)
All Rights Reserved
© Interior illustration created by Rusty Doodle
Copyright © 2017 by Yong Kang Chan

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7326. publikaci

Překlad Mgr. René Souček
Odpovědná redaktorka Mgr. Dagmar Pilařová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Ilustrace Rusty Doodle
Počet stran 112
První české vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-2462-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-2278-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-2840-2 (print)

O autorovi

Yong Kang Chan, známý jako Nerdy Creator, je bloger, online lektor a osobní učitel. Jako dítě trpěl nízkou sebeúctou, a proto přečetl mnoho knih o osobním růstu, psychologii a spiritualitě.

Žije v Singapuru, kde učí matematiku a účetnictví. Na své webové stránce (www.nerdycreator.com) píše blog o laskavém postoji k vlastní osobě a o vědomé pozornosti, jehož cílem je pomáhat introvertům a lidem s nízkou sebeúctou.

Předmluva
PROČ JSEM NAPSAL TUTO KNIHU

Proč se nemám rád? S touto otázkou jsem si lámal hlavu mnoho let. Z vnějšího pohledu jsem věděl, že bych měl být šťastný. Měl jsem pro to spoustu důvodů. Dařilo se mi ve škole. Právě jsem dokončil univerzitu a získal práci v auditorské firmě. Měl jsem přátele, se svými kolegy jsem dobře vycházel a s nikým jsem se nehádal. I můj rodinný život byl pořádku, protože jsem žil v úplné rodině. Nemohl jsem si přát víc.

Měl bych se tedy mít rád, že ano? Ale nebylo tomu tak.

Už od dětství jsem trpěl nízkou sebeúctou. Ve společnosti jsem se cítil zvláštně a nepatřičně. Myslel jsem si, že z toho vyrostu, ale to se nestalo.

Asi před osmi lety jsem si během jedné obědové pauzy zalezl na záchod a rozbrečel se, protože jsem se cítil úplně bezcenný a izolovaný od tohoto světa. Moje komunikační dovednosti se sice zlepšovaly, ale moje sebeúcta nadále nestála za nic. Ať jsem se sebevíc snažil mít se rád, měl jsem neustále pocit, že nejsem dost dobrý. Přestože jsem s lidmi kolem sebe dobře vycházel, cítil jsem se mimo a v izolaci. I když jsem věděl, že si zasloužím lásku a měl jsem pro to i důkazy, nevěřil jsem tomu.

Proč to tak mám?

Proč se prostě nedokážu mít rád bez jakýchkoli podmínek?

Proč se před ostatními pořád cítím méněcenný?

Proč mi nějaký hlas v hlavě neustále našeptává, že nejsem dost dobrý?

Může za to mysl.

Inspirací k napsání této knihy byla moje vlastní zkušenost s méněcenností a také publikace, které jsem o tomto tématu přečetl. Tato kniha je výsledkem ohlédnutí se za mým životem poté, co jsem překonal depresi. Jednou jsem ležel v posteli, přemítal jsem, jak moc jsem se během let změnil, a uviděl jsem určitý vzorec.

Rychle jsem si na papír nakreslil časovou osu svého života a najednou jsem měl před očima obrázek poháru. V tom okamžiku mi došlo, že v této knize budu pro názornost používat pohár.

Pokud očekáváte nějakou složitou studii podloženou rozsáhlými výzkumy, pak tato kniha vaše očekávání patrně nenaplní. Snažím se psát jednoduchým stylem a promlouvat k duši člověka. Nenapsal jsem ji jako nějaký odborník na psychologii. Mým cílem ani není vás přesvědčovat, abyste uvěřili nějakým duchovním záležitostem. Tato kniha je napsána tak, abyste mohli prozkoumat sami sebe a zamyslet se.

Možná znáte klasický zenový příběh o prázdném šálku čaje. Zenový mistr nalévá do šálku svého hosta čaj, přestože šálek už je až po okraj plný. Doufám, že moji knihu budete číst s otevřenou a „prázdnou“ myslí. Neberte moje slova jako nějakou absolutní pravdu. Porovnávejte je se svou vlastní zkušeností, abyste zjistili, kolik pravdy v nich je právě pro vás.

Přeji vám dobré čtení!

Yong Kang Chan

Singapur

2017

Úvod
MYSLEL JSEM SI,
ŽE SE MÁM RÁD

Když nás někdo požádá, abychom napsali seznam všeho, co se nám na sobě líbí, většinou dokážeme napsat několik věcí, přestože se třeba rádi ani nemáme nebo máme nízkou sebeúctu. Když jsem byl vpubertě, vypadalo moje první cvičení ze sebeúcty právě takto. Už od dětství jsem trpěl nízkou sebeúctou apak mi někdo na internetovém fóru doporučil, abych napsal deset věcí, které se mi na mně líbí. Udělal jsem to aměl jsem ztoho dobrý pocit…

Ale jen na chvíli.

Brzy jsem se zase vrátil ke svému obvyklému znevažování: Nikdo mě nemá rád. Jsem nudný. Nikdo mě nechce poslouchat ani si se mnou povídat. Kdykoli jsem viděl jiné studenty, jak se spolu baví asmějí se, cítil jsem se osamělý.

Vždycky když jsem byl se svými kamarády aoni se dobře bavili beze mne, cítil jsem se opuštěný. Když se mě na něco zeptali ajá měl odpovědět, nešlo to. Koktal jsem anevěděl jsem, co mám říkat. Vhlavě jsem měl sice všechno dobře promyšlené asrovnané, ale jakmile jsem měl promluvit, tak moje slova nikdy nevyzněla správně. Bavilo mě studovat aučit se nové věci, ale nemohu říci, že bych měl školu nějak voblibě. Ve společenských situacích jsem se cítil zvláštně anepatřičně.

To trvalo mnoho let. Každý den jsem se cítil jako méněcenný, ale nějak jsem to přežíval. Pomáhalo mi zapisovat si pocity amyšlenky, aprotože jsem se vkomunikaci sostatními zlepšoval, tak jsem svou nízkou sebeúctu nevnímal jako zásadní problém. Prostě jsem si myslel, že jednou budu mít stejnou sebedůvěru jako každý jiný aže ze sebe budu mít dobrý pocit…

Ktomu však samozřejmě nedošlo.

Když jsem dostudoval univerzitu, začal jsem pracovat jako auditor. Brzy mi došlo, že práce je mnohem horší než škola, ato hlavně kvůli pauzám na oběd. Když jsme pracovali unějakého klienta, tak to bylo vpohodě. Na oběd jsme chodili vždy všichni spolu. Když jsme však byli unás ve firmě, vypadalo to, že každý patří do nějaké vlastní partičky. Někdy se mi stalo, že jsem během oběda zůstal sám vprázdné kanceláři.

Všichni šli na oběd, ale mě nikdo nepozval nebo na mě zapomněli. Když si na to vzpomenu dnes, zní to hloupě. Mohl jsem se přece sám někoho zeptat, jestli se mnou půjde na oběd. Jenže já jsem se tenkrát strašně bál odmítnutí. Co když mi řekne, že se mnou na oběd jít nechce? Nebude to vypadat, že se vnucuju?

Obědovou pauzu jsem doopravdy nenáviděl. Proč jsem však měl takový problém právě sobědem? Netroufal jsem si na něj ani zajít sám. Kdyby na mě kolegové zapomněli, já bych pak třeba někde seděl sám ustolu aoni by tam přišli, bylo by to trapné. Akdyby neměli omoji společnost zájem vůbec apak by viděli, že obědvám sám, vypadal bych jako zoufalec, se kterým nikdo nechce jít na oběd. Proto jsem se vždy vyplížil do nejbližší jídelny aobjednal si nějaké jídlo ssebou nebo jsem šel pořádný kus cesty do jiné části města, kde nebylo pravděpodobné, že bych potkal někoho od nás zkanceláře. Když jsem na tyto své praktiky někdy neměl náladu, zavřel jsem se do jedné zkabinek na záchodě ana oběd jsem radši nešel vůbec.

Došlo to tak daleko, že jsem se jednoho dne na záchodě zhroutil. Proč se proboha dospělý muž jako já ukrývá na záchodě abojí se jít na oběd? Hrozně jsem se za sebe styděl. Všechno špatné je ale kněčemu dobré ajá díky tomu pochopil, že musím změnit svůj život isebe.

Následujících šest let bylo skvělých. Skončil jsem sprací auditora astal se účetním. Sledoval jsem videa ačetl knihy otom, jak překonat nízkou sebeúctu, vybudovat si sebevědomí abýt pozitivní. Nakoupil jsem si internetové kurzy, které mi pomohly změnit negativní smýšlení osobě. Moje sebeúcta nesmírně vzrostla ajá si začal víc věřit vživotě ivpráci. Napsal jsem dokonce svou první knihu, Fearless Passion, astal jsem se počítačovým animátorem.

Život byl skvělý. Měl jsem se rád…

Aspoň jsem si to myslel.

Pokud jste četli moji vzpomínkovou knihu The Emotional Gift, tak asi víte, co se stalo pak: Spadl jsem do deprese, protože jsem nedostal slíbenou práci. Být nezaměstnaný však nebyl můj hlavní problém. Tato událost ve mně probudila nežádoucí emoce, které jsem ksobě pociťoval už vminulosti. Negativní myšlenky, které na šest let někam zmizely, byly najednou zpátky. Jako by se jen někam ukryly ačekaly na příležitost znovu zaútočit. Apři prvním větším neúspěchu mě dostaly. Mou mysl zaplavila negativita ajá jsem se propadl do deprese.

Po celých těch šest let jsem si myslel, že už jsem všechno pochopil.

Domníval jsem se, že nízké sebeúcty jsem se už nadobro zbavil.

Myslel jsem si, že už se mám bezpodmínečně rád.

Nebyla to pravda.

Krozdrcení mé sebeúcty stačilo jenom drobné klopýtnutí.

Proč je však naše sebeúcta tak snadno zranitelná?

Všechno závisí na našem vnímání

Nízká sebeúcta je přesvědčení, že jsme nedostateční nebo že nejsme dost dobří. Takto sami sebe vnímáme. Nejde oto, jak moc jsme úspěšní nebo jak si věříme. Můžete být bohatí, krásní aoblíbení uostatních, ale nemáte dobrý pocit sami ze sebe. To, jak vás vidí jiní lidé, nemá na vaši sebeúctu vliv. Důležité je, jak vnímáte sami sebe vy.

Lidé snízkou sebeúctou
si dokonce ani nemusí uvědomovat,
že se cítí méněcenní.

Jak vyřešit skutečný problém?

Sedm fází poháru

•fáze 1 – prázdnota,

•fáze 2 – ovlivňování,