Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Bellis

Nejsi na to sama – průvodce rakovinou prsu

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou Grada
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7948. publikaci

Odpovědná redaktorka Romana Homonická
Jazyková úprava Radka Svobodová
Návrh obálky Kateřina Dubská
Ilustrace Kateřina Dubská
Fotografie Helena Szmigielová
Grafická úprava a sazba TypoText
První vydání, Praha 2021
Vytiskla tiskárna Tisk Centrum, s. r. o.

© Grada Publishing, a. s., 2021
text © Bellis

ISBN 978-80-271-4119-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-4118-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-3070-2 (print)

Autorka projektu:
Nikola Samková

Hlavní autorky textů:
Nikola Samková, Nikola Musilová

Kreativní editorka textů:
Barbora Topinková

Rady sepsaly:
Nikola Samková, Nikola Musilová,
Petra Svobodová, Edita Strusková,
Veronika Zemanová, Adéla Le Van,
Zuzana Zátková, Olga Rozsívalová,
Zuzana Nemčíková, Monika Bémová,
Jana Štěrbová, Andrea Žemličková,
Vendula Černá, Helena Vítová,
Nikola Skondrojani.

Ilustrovala:
Kateřina Dubská @kater_illu

Odborní garanti:
doc. MUDr. Laura Janáčková, CSc., Ph.D.,
MUDr. Miroslava Skovajsová, Ph.D.

Odborná spolupráce:
MUDr. Běla Malinová,
doc. MUDr. Ondřej Měšťák, Ph.D.,
MUDr. Petra Pokorná,
prof. MUDr. Petra Tesařová, CSc., MD, Ph.D.

Předmluva

Milá kamarádko,

možná ses právě dozvěděla nepříjemnou zprávu. Možná sis v prsu nahmatala něco, co tam nepatří, a bojíš se na to místo sáhnout znovu. Možná celá vyděšená sedíš před ordinací a čekáš na verdikt, možná už ses ho dozvěděla a není zrovna nejpříjemnější. Možná jsi natolik pečlivá, že si chceš o možném riziku rakoviny prsu přečíst včas. Ať už máš jen podezření, právě Tě diagnostikovali nebo už jsi v jakékoliv fázi léčby, tahle knížka vznikla proto, aby ses necítila sama.

Nezáleží na tom, kolik je Ti let. Je jedno, jestli jsi slečna, která sotva vyšla ze střední školy, čerstvá maminka nebo babička. Tahle kniha je psána ženami, které nemoc postihla v produktivním věku, řeší témata spojená s mateřstvím, ženskostí, sebevědomím, láskou, vztahy, prací i sebeurčením, ale pomoc a rady tu najde každá. Nikola, Nikol, Radka, Petra, Edita, Zuzka, Adéla, Veronika… my všechny, které za jejím sepsáním stojíme, z vlastní zkušenosti moc dobře víme, že teď potřebuješ někoho, kdo Ti opravdu rozumí. Potřebuješ zůstat v klidu a my Ti s tím pomůžeme. Představ si, že spolu sedíme u kafe a řešíme problémy života jako kamarádky. Dobře, nepovídáme si teď o tom, jak naučit svého muže trefit se špinavými ponožkami do koše na prádlo hned na první pokus nebo motivovat děti posbírat všechny kostičky lega. I tak nás máš u sebe, kdykoliv otevřeš tuhle knížku. Vezmeme Tě za ruku, projdeme spolu s Tebou příští náročné dny, týdny a možná roky. Pomůžeme Ti zvládnout všechny ty náročné a nepříjemné chvilky. Osobně jsme si prošly vším, o čem tady píšeme, a své zkušenosti, zážitky i naději jsme promítly do textů, které Tě mají chránit a posílit. Jestli Ti teď můžeme poradit, vykašli se v první chvíli na hledání informací na internetu a diskusí se svatými chytrými na internetových fórech. Bývají často zavádějící a člověka to jen zbytečně hodí do smutku a deprese. Na příštích stránkách najdeš všechny informace, které jsme posbíraly za deset let. Najdeš tu i rady odborníků, se kterými jsme během své nemoci spolupracovaly a jimž věříme. Víme totiž, že mylné nebo zavádějící informace mohou velmi negativně ovlivnit rozhodnutí v přístupu ke způsobu léčby, protože je děláš pod tlakem strachu. Zároveň víme, že podpora, pomoc, sounáležitost a vědomí toho, že člověk není na náročnou životní situaci sám, je pro Tebe důležitá. Proto jsme tu s Tebou. My všechny víme, jak těžké je období nemoci. Pro Tebe, i pro Tvé blízké. Dej jim tuhle knížku přečíst taky. Zkušenost s tím, s čím se právě potýkáš, je nepřenositelná, ale pomůže jim to lépe pochopit, s čím se zrovna pereš a jak se cítíš. Ledacos jim tím usnadníš a lépe pochopí, v čem a jak Ti mohou být oporou.

Nikdo teď není důležitější než Ty sama. Tohle je válečný stav, ale my budeme bojovat společně s Tebou. Na těle Ti možná zůstanou jizvy, možná zůstane nějaký ten šrám i na duši, ale přesto z toho vyjdeš silnější a krásnější, než jsi kdy byla. Můžeš vyhrát. Nevzdávej se, užívej si v životě každý okamžik a pojď nemoci nakopat zadek!

Tvoje Bellisky

KAPITOLA 1
BEREME TĚ ZA RUKU

Našla jsem si bulku vprsu, mám strach…

„Jednou večer jsem se oblékala azavadila si olevé prso. Když jsem si tam začala sahat, tak jsem nahmátla bouličku. Neváhala jsem aihned se objednala na vyšetření. Můj gynekolog mě poslal na vyšetření do mamologické poradny. Při první návštěvě mě lékařka vyšetřila ultrazvukem, který potvrdil, že tam opravdu nějaký nález je amusí se zjistit jeho charakter. Pořád jsem tomu nepřikládala velkou váhu. Na karcinom prsu jsem přece mladá, bylo mi devětadvacet. Tohle bude jen nějaká cysta. Za další týden jsem šla na odebrání vzorků, biopsii. Výsledky byly zhruba týden poté. Už se mi tam nešlo moc dobře, přece jen psychika pracuje aotázka CO KDYŽ se ve mně trochu ozývala. Výsledky bohužel nedopadly dobře. Histologie potvrdila agresivní karcinom prsu adál si ztoho dne moc nepamatuji. Každopádně věta od lékařky, že jsem přišla včas, mě alespoň malinko uklidnila. Ato je to nejdůležitější! Každý měsíc po menstruaci si provádět samovyšetření prsu, apokud se mi cokoliv nezdá, tak si zajít na vyšetření. Pro jistotu.“

Belliska

Stalo se ti, že sis při samovyšetření nebo jen náhodou něco nahmatala vprsu? Nebo tvoje bradavka náhle změnila tvar, či se ti objevila na prsu začervenalá kůže? Tohle člověka dokáže vyděsit. Seber odvahu asáhni tam znovu! Panika rozhodně není na místě. Nemusí to totiž být vůbec nic vážného. Statistiky uvádějí, že až 8 z10 nálezů vprsu jsou cysty, tukové bulky nebo třeba umladších žen fibroadenomy. Každopádně jakýkoliv nález by se měl hlídat, aproto si určitě zajdi klékaři na vyšetření. Budeš mít jistotu, akdyby byl nález nepříjemný, získáš rychlým odhalením toho vetřelce tolik potřebný čas! Vždycky je totiž lepší si jít vícekrát pro zprávu, že jsi vpořádku, než jednou přijít pozdě.

Zajdi nejdřív ke svému obvodnímu lékaři nebo na gynekologii, kde ti vypíší žádanku na mamologii. Vyber si jen akreditované pracoviště, je jich dost po celé ČR, seznam najdeš na webu Mamo.cz. Trvej na vyšetření, co nejdříve to půjde, apředevším se nenech odbýt! Jde očas, začněte svyšetřeními co nejdříve. Takto se postupuje do 45 let věku, pak už ženy chodí na pravidelný screening. Itak se ale pro jistotu aco nejvčasnější nález svým prsům laskavě věnuj každý měsíc. Lékař ženu podle věku pošle buď na mamograf, nebo ultrazvuk. Pro vyšetření prsu mladých žen je často vhodnější ultrazvuk, protože struktura mladé mléčné žlázy je velmi hutná anepropustná pro rentgenové záření. Pokud se odhalí na ultrazvuku podezřelá struktura, provede se imamograf pro doplnění anásledně se hledá korelát na snímku. Podle závěrů vyšetření je poté provedena biopsie zložiska kověření nálezu. Výsledek biopsie je kdispozici cca za 7–14 dní. Pokud je histologie nádoru lobulární, je indikovaná magnetická rezonance kpřesnému určení rozsahu nádoru anásledné volbě operace.

„Než jsem onemocněla, patřila jsem kté skupině žen, které si samovyšetření prsu neprováděly. Ne že bych nechtěla, ale nikdy mi to lékař neukázal, ani mé kamarádky to nedělaly, anavíc jsem vté době nechápala důležitost toho vyšetření. Spostupujícím věkem se ke mně čas od času dostal nějaký letáček týkající se samovyšetření, ale já si připadala, že mám navrch tím, že mi můj gynekolog při pravidelných kontrolách na gynekologii prohmatával iprsa. Většina kamarádek to tak neměla, aproto jsem si myslela, že jsem pod kontrolou anic se nemůže zanedbat. Od mládí jsem ale chodila na pravidelné sono štítné žlázy. Při jednom sezení včekárně jsem si přečetla, že se zde provádí isono prsů, bez doporučení apo zaplacení cca 300 Kč. Atak jsem se objednala azačala chodit na pravidelné kontroly. Zté poslední si pamatuji, že vpravém prsu byla cysta. Paní doktorka mě ale uklidnila, že se nejedná onic vážného, atak jsem po konzultaci se svým gynekologem nasadila na chvíli vitamin E apak to pustila zhlavy.

Dlouhá prodleva, možná byl čas na další kontroly, ale já byla konečně těhotná asono prsů se vtěhotenství nedělá. Pak se narodil náš syn ajá se snažila kojit, ikdyž to moc nešlo. Nějakým záhadným způsobem jsem se oto snažila půl roku azpětně si uvědomuji, že vtom pravém prsu se mi tvořilo méně mléka. Po půl roce jsem přestala kojit úplně. Když jsem si vtom samém prsu opár měsíců později našla ‚něco‘, začala jsem se uklidňovat tím, že je to třeba jen nějaká uzlinka nebo jiný útvar, po všech těch hormonálních změnách vmém těle nic neobvyklého. To ‚něco‘, jsem si nenašla při samovyšetření (to jsem neprováděla), ale při běžném pohmatu uoblékání, svlékání, nasazování podprsenky, přesně už si ten první kontakt nevybavím. Když jsem si jednoho večera lehla do postele, ukázala jsem to isvému manželovi aten ‚něco‘, také nahmatal. Od té doby jsem na to nepřestávala myslet akontrolovala, zda to tam pořád je. Bylo. Ale jako bulka se mi to nejevilo, cítila jsem jen takovou zatvrdlinu, která nemizela. Podvědomě jsem se začala bát, ale uklidňovala jsem se tím, že mi jinak nic nebylo aprso mě také nebolelo.

Už tak jsem toho měla na hrbu docela dost. Před půl rokem onemocněl můj táta, našli mu zhoubný nádor ve střevech. Abych měla vprsu něco zhoubného ijá, mi připadalo téměř nemožné. Ale to ‚něco‘, zprsu nemizelo, atak jsem to jednoho dne řekla také svojí mámě. Táta byl tou dobou po operaci apodstupoval léčbu. Nejdříve jsem se rozhodla zajít na gynekologii. Lékař byl vté době na operaci aneordinoval, takže se návštěva uněj zase opár týdnů protáhla. Když jsem se kněmu dostala, prsa mi zkontroloval ato ‚něco‘, nahmatal také, ale sám mě uklidnil, že to nic vážného nebude. Byla jsem přece těhotná, porodila aještě kojila. Při telefonátu se sestrou jsem neřekla, že je to urgentní, takže termín vyšetření vyšel až za další měsíc. To byla škoda, protože urakoviny se počítá každý den, natož týdny. Jenže to jsem tehdy nevěděla.“ Doporučení na sono mi nenapsal, ale nakonec mi řekl, ať se tam pro klid vduši objednám, atak jsem to za týden přece jen udělala.

Belliska

Nejen holky, ale hlavně dámy

Tohle onemocnění si vážně nevybírá. Těšila ses, až ti odrostou děti, budeš se moci věnovat své zahradě nebo svým koníčkům? Těšila ses, až odejdeš do penze, budeš si užívat chalupu, cestovat smanželem, amísto toho sis našla bulku vprsu? Chodila jsi poctivě jednou za dva roky na mamograf, anajednou přišla špatná zpráva? Ať tato diagnóza přijde vjakémkoliv věku, nedá se na ni připravit. Vždycky tě čeká těžká zkouška. Pozitivní je, že většina nádorových onemocnění užen po menopauze je hormonálně závislá anebývá tak vysoce agresivní. Samozřejmě jsou itady výjimky avelmi důležitý je včasný záchyt onemocnění. Pokud je diagnóza zachycena včas, je možné, že tě bude čekat méně náročná léčba. Někdy se stává, že může být vynechána chemoterapie aléčba je indikována chirurgickým zákrokem, ozařováním anásledně hormonální léčbou.

„Velkým tématem zůstává rekonstrukce prsu. Já onemocněla v68 letech, ale na rekonstrukci prsu jsem se již necítila, bála jsem se podstoupit další narkózu. Používám epitézu azvykla jsem si na to tak, že to beru jako svou součást.“

starší kamarádka Bellisek

Témata jako těhotenství se tě už asi netýkají, spíš se těšíš zvnoučat. Ale itak můžeš mezi Belliskami najít pochopení, které zmírní tvá trápení. Podporu aporozumění najde na stránkách Aliance žen srakovinou prsu kterákoliv žena.

Co mi to, sakra, je?

Vprsech nebo na jejich povrchu se mohou vytvořit různé typy nádorů. Nejčastěji to jsou karcinomy vzniklé zprsní tkáně, vzácně to mohou být ale ilymfomy, sarkomy nebo melanomy. První typ karcinomu prsní tkáně, invazivní lobulární karcinom, tvoří cca 10 % všech zhoubných nádorů prsu. Je často lokalizován vhorním zevním kvadrantu prsu, obvykle je vmléčné žláze více ložisek, amohou jím být postižena obě prsa. Tento typ nádoru tvoří metastázy převážně vjátrech, na vaječnících apobřišnici. Druhým asoučasně nejčastějším typem zhoubného nádoru prsu je invazivní duktální karcinom, který se obvykle šíří do jater, plic, kostí acentrálního nervového systému.

Zhoubné nádory prsu se nejčastěji objevují po padesátém roce života ženy. Obvykle se jedná osporadické formy (přibližně 90 %) azbylých 10 % tvoří geneticky vázaná onemocnění. Nejběžnějšími mutacemi, které mohou zapříčinit nádor prsu, jsou BRCA1 aBRCA2. Opotřebě genetického vyšetření vždy rozhodne lékař, na nás je věnovat se samovyšetření alaskavému sledování svého těla vkaždém věku. Zposledních zpracovaných údajů Ústavu zdravotnických informací astatistiky ČR (ÚZIS) vyplývá, že vroce 2017 bylo do Národního onkologického registru ČR (NOR) nově nahlášeno 86 819 případů zhoubných nádorů anádorů in situ. Nejčetnějším onkologickým onemocněním užen byl právě zhoubný nádor prsu. Objevilo se celkem 7 877 nových případů, což představuje necelých 18 % ze všech zhoubných nádorů užen. Zcelkového počtu případů karcinomu prsu připadá 6 % na skupinu do 40 let věku. Pozitivní je, že pomyslné nůžky mezi incidencí amortalitou na toto onemocnění se stále rozevírají, což znamená, že smrtnost klesá. Na druhé straně negativním znakem je stoupající incidence. Rostoucí incidence je způsobená nejspíše stárnutím populace, běžnější prevencí adále zvýšeným výskytem fyzikálních achemických kancerogenů. Bohužel zhoubný nádor prsu stále zůstává na nejvyšších příčkách nejčastějších onkologických příčin úmrtí užen, zaujímá druhou příčku hned po zhoubném novotvaru průdušky, průdušnice aplic.

Zpohledu příčiny vzniku nádoru se vždy jedná osoučet více rizikových faktorů. Mezi hlavní jednoznačně patří věk pacientky, dále doba, po jakou byla pacientka vystavena expozici estrogenu. To znamená např. časný příchod menstruace, nebo naopak pozdní menopauza, dále do této rizikové skupiny patří pacientky, které nebyly těhotné. Uumělého oplodnění aužívání hormonální antikoncepce nebyl zatím vliv na vznik tohoto zhoubného onemocnění studiemi jednoznačně potvrzen, některé studie však na tuto souvislost poukazují. Významným rizikovým faktorem je rovněž obezita, protože tento typ žen má vyšší hladinu estrogenu, jenž se ukládá vtukové tkáni. Mezi další faktory patří ionizující záření. Ztohoto důvodu by ženy, které byly vdětství ozářeny na hrudník, měly být přísně sledovány. Negativní vliv má ikonzumace alkoholu, kouření adlouhodobý stres.

Kluci to maj taky!

Ale málo! Rakovina prsu neví nic orovnosti pohlaví, takže umužů se jedná ovzácné onemocnění apředstavuje 1 % zcelkového počtu karcinomů prsu. Každý muž skarcinomem prsu by měl být vyšetřen na přítomnost mutace BRCA1, BRCA2 či jiné. Terapie je identická jako užen. Samozřejmostí je také pravidelné samovyšetření varlat. Pokud se chcete dozvědět více informací oproblematice rakoviny prsu umužů, doporučujeme projekt „Imuži mají prsa“.

Tumor je vprsu hmatný jako tuhá bulka, většinou nebolestivá. Nejčastěji se vyskytuje vhorním zevním kvadrantu prsu. Někdy nás na nádor upozorní vtažení bradavky nebo výtok zní, někdy dochází ke vtažení kůže nad nádorem. Pokožka může mít ivzhled pomerančové kůže, pokud se jedná onebezpečný zánětlivý karcinom. Všechny tyto příznaky můžeš odhalit při samovyšetření prsů, které hraje vprevenci tohoto onemocnění opravdu důležitou roli.

Čekání na výsledky

„Čekání na výsledky biopsie je to nejhorší období. Jo, horší než třídenní čekání, jestli ten chlap ještě zavolá po tom báječném, ale přece jen trochu uspěchaném sexu. Nejhorší je totiž nejistota. Být uzavřená ve vlastní hlavě sčernými myšlenkami, které na člověka dotírají ve dne iv noci. Často pak hledáš záchranu abrouzdáš internetem, aby ses dozvěděla něco pozitivního, jenže jediné, na co narazíš, je černá kronika. Vyjeď si na výlet. Splň si alespoň jeden svůj tajný sen (tomu chlapovi ale nevolej!). Čti si. Buď slidmi, kteří jsou Ti blízcí. Dělej si radost. Teď je období, kdy se zastavil čas. Věř ale, že to, co prožíváš, je to nejhorší. Protože až pomine tahle nejistota, až se dozvíš výsledek, bude paradoxně lépe. Svýsledkem totiž přijde řešení anávrh, co sdanou situací udělat. Nejhorší je nevědomí abezmoc. Jistota, vědění, ikdyž něčeho zlého, Tě posune dopředu. Mysli na to, až si půjdeš pro výsledky. Je to stejné jako uzkoušky – jakmile dostaneš do ruky otázky, stres astrach zTebe spadne aTy už se soustředíš jen na to, abys dobře obstála.“

Belliska

Co se vlastně zté biopsie zjišťuje? Pro rozhodnutí oléčbě je velmi důležitá histologie. Patolog vzorek tkáně vyšetřuje, určí typ nádoru adle imunohistochemie se vyšetřuje, zda na sobě nádorová buňka nese receptory pro estrogeny, progesteron atakzvaný epidermální růstový faktor 2 (HER2/neu). Dále se vyšetřuje hodnota Ki67, která je uvedená vprocentech avyjadřuje sílu, jakou nádor bují. Hodnota nad 20 % je již brána za vysokou. Dále je také vyšetřován grade, tedy stupeň diferenciace. Je vyjádřen ve třech stupních. První stupeň znamená, že nádorová buňka je velmi podobná buňce mléčné žlázy, astupeň tři sděluje, že nádorová buňka je agresivní chaoticky uspořádaná. Při potvrzení zhoubného nálezu má být případ projednán vtzv. mamárním týmu, někde jej nazývají mamární komisí, ta rozhodne na základě výsledků histologie ataké podle rozsahu onemocnění odalším postupu léčby. Pacientka je odeslána konkologovi, který zahájí léčebný postup. Současně proběhnou vstupní vyšetření kvyloučení generalizace onemocnění. Mezi tato vyšetření patří rentgenové vyšetření hrudníku, ultrazvukové vyšetření břicha ascintigrafie kostí. Vněkterých případech se provádí vyšetření PET/CT, ato zejména uagresivního triple negativního karcinomu nebo uHER2 pozitivního karcinomu, jenž se stihl masově rozšířit do okolních uzlin. Toto vyšetření zatím nemá své místo vdiagnostice karcinomu prsu anepatří mezi standardní vyšetřovací metody užívané plošně. Vyšetřování mozku rovněž nepatří do základních vstupních vyšetření. Indikuje se, pokud má pacientka příznaky vyplývající zpostižení centrálního nervového systému. Uvšech pacientek jsou provedeny vstupní odběry na onkomarkery CEA aCA 15-3, jejichž negativita však nemusí znamenat, že onemocnění není vtěle rozšířené.

Víš, že sis něco nahmatala, byla jsi už na mamografu apodstoupila jsi ibiopsii. Je to zhoubné, nebo ne? Říkáš si: Budu muset jít na chemoterapii, nebo je to jen neškodný shluk buněk? Apřežiju to vůbec? Čekání na výsledky zlaboratoře je obdobím plným strachu, nejistoty aobav, že je tu něco, co se musí řešit. Důkaz, že ta nahmataná bulka nebyla jen výplodem paniky, ale že lékař usoudil, že je potřeba zjistit víc. Pro mnoho žen je právě tahle nejistota jedním znejtěžších období vrámci léčby adokáže potrápit, ipokud se nález ukáže jako nezhoubný. Neboj, naděje umírá poslední!

Čekáním na výsledky se rozumí různě dlouhá doba podle typu vyšetření, která se stanovením diagnózy souvisí. Na vyšetření jako sono prsou, mamograf abiopsie se pacientka objednává nebo je objednána aprovádí se obvykle preventivně nebo pak cíleně, pokud žena už nějaký problém má. Umladé pacientky se zpravidla jako první vyšetření provádí sono prsou (sonografie). Čekání na výsledky tohoto vyšetření znamená vlastně jen dobu před tímto vyšetřením. Lékař při sonografickém vyšetření hned diktuje výsledek ošetřující sestře, takže to víš okamžitě. Samozřejmě že je náročné přijímat výsledky vleže na lehátku, potřená gelem aodhalená. Hned po vyšetření se ptej, ojaký nález jde, případně jaká další vyšetření tě čekají aco to všechno znamená. Neostýchej se, jde otebe! Pokud se na sonografickém vyšetření prokáže nějaký nález, který je nutné dále prověřit, dostaneš žádanku na mamograf, případně biopsii. Při pobíhání mezi ordinacemi si možná začneš připadat jak křeček vkolečku. Vydrž! Na některých pracovištích pokračuješ ze sono na mamograf rovnou, někde budeš trochu čekat. Sbiopsií je to podobné. Sezení včekárně, strach, nejistota, únava. Rovnou mysli na to, že si tohle martyrium chceš zpříjemnit knížkou, časopisem, hudbou do sluchátek. Stresovat se dopředu tím, jaký bude výsledek, je normální, ale dá se to zvládnout dechovým cvičením. Udělej to, co Harry Potter, když chtěl vyčarovat Patrona – vybav si tu nejšťastnější myšlenku nebo životní okamžik, na který si jen vzpomeneš. Včekárně je většinou takových jako ty víc. Každá je vystresovaná, napjatá, takže je možné vždy začít hovor sněkým dalším přímo na místě apopovídat si. Nemusíte si při tom připadat jak dvě babky, které se navzájem trumfují svým chorobopisem. Uklidněte jedna druhou, čekání lépe uteče. Nezapomeň si přibalit láhev spitím asvačinu. Něco dobrého, co máš ráda, ale raději si to odpíráš. Auvědom si, prosím, že vdanou chvíli už výsledek vyšetření nejde nijak změnit. Proto je zbytečné stresovat se dopředu. Pokud je čekání na termín vyšetření nebo výsledky delší, zkus si ssebou vzít práci, která ti zaměstná mozek. Nebo něco, co ti jen tak dělá radost, ale nikdy bys tím svůj čas nemarnila. Třeba pletení ohavně krásného hnědého svetru.

„Když jsem poprvé šla na ultrazvuk, lékařka se zamračila tak moc, že mi bylo jasné, že tu něco nehraje. Fakt, že mě ihned poslala na mamograf aobjednala mě na biopsii, můj pocit ještě umocnil. Možná právě díky této čitelnosti lékařského týmu mě výsledek ve finále moc nepřekvapil. Nicméně jsem stále doufala. Říkala jsem si, že podle statistik jsou pouze 1–2 nálezy zdeseti zhoubným karcinomem. Třeba jsem mezi těmi šťastnými osmi. Dokud jsem se nedozvěděla jasné výsledky, čekala jsem. Od přírody jsem hodně sdílný člověk, nicméně jsem se snažila držet jazyk za zuby aneříkat ještě nic rodině apřátelům. Proč? Jednak jsem je tím nechtěla zbytečně stresovat (už bylo dost, že jsem byla vystresovaná já sama) ajednak jsem nechtěla působit jako hysterka. Neříkám, že je to ten nejlepší ajediný přístup. Část žen své obavy sdílí sblízkými už od začátku. Podělit se osvůj strach sokolím, které nás může utěšit, když klesáme na dno, aniž bychom se ho dotkli amohli se tak odrazit, je přece přirozená forma terapie. Doporučuji však neříkat: ‚Asi mám rakovinu.‘ Věř do poslední chvíle, že jsi zdravá. Neděs sebe asvé okolí, když je vše ještě nejisté. Myslím, že je vhodnější říci: ‚Našla jsem si nějakou bulku, mám strach, že jsem nemocná.‘ Ne nadarmo se říká, že naděje umírá poslední.“

Belliska

Každý člověk musí vtomhle období doslova vydolovat optimismus. Může si jít zaběhat nebo se vyšťavit při jiné aktivitě, okteré ví, že ji bez úhony přežije. Kino, divadlo, tanec, výlet… Kdy sis je naposledy dopřála opravdu pořádně? Zabývej se nějakou výtvarnou aktivitou, buď často sdětmi, spřáteli, pečuj osvou zahradu, pečuj osebe. Procházka na čerstvém vzduchu taky udělá svoje. Čekáš-li na výsledky sobavami, že nebudou zrovna fajn, udělej si seznam věcí, které chceš rozhodně příští rok stihnout. Kup si talisman pro štěstí. Mimochodem, víš, co je být kapriciózní? Znamená to být roztomile výstřední astřelená. Každá vsobě tohle ego máme, ale jen málokterá mu dáme dost prostoru. Protože lidé, řeči, peníze… Teď je ideální čas vykašlat se na obavy abýt kapriciózní. Ikdyby to znamenalo, že půjdeš nakoupit oblečená vkřiklavě zeleném županu. Jestli po tom tajně toužíš, na uskutečnění není ideálnější doba než teď.

Pokud máš vokolí někoho, kdo si touto cestou prošel, neboj se ho oslovit. On ví, jak jsi na tom. Ito, že ho momentálně potřebuješ. Sdílený strach je poloviční. Máš děti? Jejich pohled na svět je očišťující. Je otázkou chvilky, než se spolu zaberete do hry azapomenete na čas iprostor. Užij si to! Uzavírat se do sebe abýt sám prohlubuje strach či obavy. Pokud jsi introvert nebo se vtéto situaci introvertem stáváš anechceš ověcech mluvit, zbystři. Tvoje mlčení je stresem pro tvoje okolí. Samozřejmě pokud cítíš, že obavy astrach nedokážeš zvládnout, přepadají tě ataky úzkostí anebo od dvou hodin vnoci blikáš nevyspalýma očima do zdi, vyhledej odbornou pomoc. Psychoterapeut tě přijme laskavě, máš nárok na nasazení léků. Tohle je boj, tak koukej využít všechny zbraně, které jsou kdispozici.

„Pak jsem podstoupila biopsii, to mě celkem bolelo akrvácelo to, takže místo 4 vpichů mi udělali vzorek pouze ze 3, ale stačilo to. Jestli se nemýlím, na výsledky biopsie jsem měla čekat 14 dní. Ajednoho dne zazvonil telefon. Byla jsem zrovna skočárkem venku avraceli jsme se znákupu. Ustoupila jsem zrušné silnice stranou atelefon zvedla. Bylo mi sděleno, že biopsie nedopadla úplně dobře, že se mám dostavit pro výsledky osobně. Ať se nebojím, že už pro mě mají vymyšlenou léčbu. Vymyšlenou léčbu? Já se budu opravdu léčit? Ten pocit byl hrozný ajá to pořád nechápala. Pro výsledky jsem si šla už smanželem imámou. Bylo rozhodně dobře, že tam byli oba se mnou. Když nám lékařka sdělila výsledky, nějak jsem nebyla schopná ničeho arozbrečela jsem se. Vím, že jsem se ptala, jak je to možné vtomhle věku, aona mi řekla, že tam mají imnohem mladší ženy, než jsem já. Ptala jsem se, zda se uzdravím azda budu ještě někdy normálně žít. Její odpovědi asi byly kladné, protože jsem se nějak vzchopila azačala vnímat ito, jaká léčba mě čeká. Vté chvíli mi hlavou projela myšlenka, že pokud jsem tedy opravdu vážně nemocná, tak budu bojovat abudu vzorem pro ostatní, jak se dá léčba dobře zvládnout. Nevěděla jsem ještě, co všechno mě čeká, ale takhle jsem tou léčbou chtěla projít. To nastavení pro mě bylo opravdu stěžejní aod té chvíle jsem se řídila tím, že tahle nemoc bude jen horší chřipka, kterou porazím. As tím vhlavě jsem šla na rentgen plic, sono břicha asvoji první chemoterapii…“

Belliska

Přišla špatná zpráva. Konec jednoho světa je začátek jiného. Neboj se!

„Ten mezičas si úplně nevybavuju, ale spíše jsem to pustila zhlavy abyla klidná, že už mám termín aněkdo další mě zkontroluje. Byl listopad, měla jsem narozeniny, opár dnů později ty svoje první oslavil imůj syn. Užívala jsem si věci kolem toho ana nic zlého nemyslela. Na sono jsem proto šla relativně vklidu. Moji rodiče mezitím jezdili skočárkem venku ačekali na mě. Když jsem vstoupila do ordinace, hned ve dveřích jsem řekla, co jsem si našla aže můj gynekolog už to viděl. To, co následovalo, bylo jako zlý sen. Znala jsem reakce své lékařky ze sona štítné žlázy, její výraz mne hodně znepokojil. Myslím, že byla sama hodně zaskočená, takže na mne vybafla, co tam dělám tak pozdě aže to, co vidí, se jí vůbec nelíbí. Dostala jsem hrozný strach achtělo se mi brečet. Začala jsem jí opakovat, že to snad nemůže být tak zlé, přece jsem stím byla před měsícem na gynekologii atam jim to přišlo vpořádku.

Lékařka však trvala na tom, že situace není dobrá amusí se jednat velmi rychle. Řekla mi, že musím okamžitě na mamograf, ado zprávy dala spoustu vykřičníků. Vyšla jsem ven zordinace naprosto zmatená av šoku. Když jsem uviděla rodiče asyna, tak jsem se rozbrečela. Moje máma si vzala zprávu do ruky azačala jednat. Druhý den mě běžela objednat na mamograf, dostala jsem termín ještě ten samý týden. Těch pár dnů jsem byla vyděšená, ale snažila jsem sama sebe přesvědčit, že paní doktorka na sonu to přehnala anebude to tak zlé. Ono ale bylo. Na mamograf jsem čekala už smnohem větší nervozitou. Vyšetření mě nebolelo, nějak jsem to nevnímala, jen jsem doufala, že všechno dopadne dobře. Po vyšetření jsem na chodbě znervózněla ještě víc. Všimla jsem si, že sestry nosí výsledky zvyšetření těm, kteří to mají vpořádku. Ti potom odchází domů. Já mezi nimi ale nebyla. Apak si mě zavolali na ultrazvuk.

Byla jsem asi naivní, ale pořád jsem si nepřipouštěla, že by ten útvar byl opravdu zhoubný. Měla jsem pocit, že na tohle jsem příliš mladá, že se to ve věku těsně přes třicet neděje. Jenže lékařka mi sdělila, že jsou tam bulky dvě. Začala mi cosi vysvětlovat amně začalo zase docházet, že to je opravdu vážné. Po chvíli jsem to nevydržela azeptala se jí, zda to, co tam vidí, je zhoubný nádor. Řekla mi, že na 100 % to potvrdit nemůže, ale snejvětší pravděpodobností to tak bude. Odpoví nám biopsie. Bylo mi ztoho zle, ale věděla jsem, že to musím nějak ustát. Dostala jsem termín na biopsii. Vmezičase se mi hlavou honily různé myšlenky, ale věděla jsem, že ještě není nic potvrzeno, že biopsie mě teprve čeká, ane vždy ty výsledky musí být špatné. Mluvila jsem také snejlepšími kamarádkami, abych se uklidnila. Některé znich už nějaké problémy sprsy měly, atak jsem se tím uklidňovala, protože uvšech to vždy dobře dopadlo.“

Belliska

Když ti při výsledcích sona či mamografu lékař sdělí špatnou zprávu, je to šok. Téměř každá žena si myslí, že když dosud neměla žádné potíže, tak přece není možné, aby to bylo vážné. Že se jí to snad zdá anajednou si připadá jako vnějaké úplně jiné realitě. Často ženu totiž nic nebolí, nemá žádné příznaky vážné nemoci, takže si klade otázku, jestli se nestala nějaká chyba. Každá znás měla pocit, že to není možné, ahlavou všem probíhaly dost zmatené myšlenky. Otázky „Proč já?“, „To jste se spletli, vy bílí havrani!“, případně „Teď se mi to ale vůbec nehodí!“. Následují varianty technické „Co budu dělat?“, existenciální „Je šance, že to přežiju?“, případně nihilistická „Umřu?!“ aněkolik poznámek sociálních, od „Jak tohle vůbec někomu řeknu?“ přes „Co moje děti aco manžel?“, případně „Já ještě nemám děti ani muže, proboha?“ až po „Jak to všechno zvládnu?“.

Může se stát ito, že diagnózu budeš úplně negovat odmítavým postojem. Samozřejmě na řadu přijdou islzy. To je vpořádku adobře. Pokud ti to pomůže, vyplač se. Všechny reakce jsou vtéto těžké chvíli normální. Je to prostě zásadní okamžik, který ti mění dosavadní život. Tyhle otázky si ale pokládá ipacientka, která už nějaké potíže měla. Někdy se stane, že jí strach brání jít na vyšetření. Někdy její ošetřující lékař nepřikládá přetrvávajícím problémům váhu apacientka vyhledá jiné pracoviště. Na vyšetření pak přichází svelkými obavami adoufá, že to nebude nic vážného. Pak může na diagnózu reagovat velmi citlivě, protože si po výsledku může myslet, že nastal konec jejího světa aživota. Nález vtomto případě bývá vážný avšechna další vyšetření jsou lékařem urgentně řešena.

Pokud zrovna teď přešlapuješ utakových dveří, věř, že iprvotně špatné diagnózy jdou léčit, jen doba léčby trvá déle. Samozřejmě mohou nastat komplikace, ale lékaři vždy hledají všechny možné cesty léčby. Nikdy nejsi sama! Bylo by skvělé, kdyby tu danou situaci každá znás dokázala schladnou hlavou řešit slékařem. Prvotní stav, vážnost azákladní kroky vtom, co proběhne během dalších pár týdnů. Je fajn, pokud takto logicky asprávně zareaguje lékař, řekne ti, aby sis zapsala pár věcí, nebo ti je vypíše do zprávy. Většinou nás myšlenky aotázky začnou napadat, až když opustíme lékařské pracoviště. Připrav se na to, že spoustou otázek tě bude zasypávat itvoje okolí, jakmile jim sdělíš svoji diagnózu. Jsou pracoviště, která tě přímo odkážou na konkrétní onkologické oddělení, na které je možné zavolat, nebo tě tam radši přímo objednají. Každá pacientka má možnost si vybrat pracoviště, kde se bude léčit, takže toho využij. Doporučujeme ti, abys to měla blízko místa, kde bydlíš, protože tam budeš často cestovat. Měla by ses tam vrámci možností cítit dobře. Zdravotní sestřičky, lékař… tohle budou vtvém životě důležití lidé apotřebuješ jim věřit. Dej na svůj instinkt apocity.

„Říkala jsem si, kdy do ordinace vejde nemocniční psycholog, aby mě přišel uklidnit, ale nikdo nešel. Lékař mi jen po několika základních informacích oznámil, že to je pro dnešek vše ana shledanou. Vyšla jsem před ordinaci, sedla si na lavičku achtělo se mi brečet. Co teď se mnou bude? Rozhlédla jsem se po čekárně onkologie apřekvapeně zjistila, že tam je pár dalších mladých lidí. Že vtom nejsem sama. Nikdo znich nebrečel, někteří neměli vlasy, apřesto se usmívali, jako by se nic nedělo. Tak jsem si řekla, že to taky musím zvládnout. Silnější kus mého já si řekl, že zté lavičky zase vstane apůjde bojovat. Ale moje psychika lítala ještě několik měsíců nahoru adolů jako na horské dráze.“

Belliska

Špatný zprávy vruce? Nezoufej, doufej, jednej!

„Při sdělení diagnózy jsem brečela, křičela aptala se pořád na jedno ato samé – PROČ JÁ?! Když první šok trochu opadl, tak jsem si řekla, že mám dvě možnosti. Buď budu pořád plakat schoulená vkoutě, nebo se tomu postavím azvládnu to. Chytila jsem se druhé možnosti. Rakovina prsu je totiž vdnešní době velice dobře léčitelné onemocnění, byť je léčba náročná adlouhá. Ale šance je opravdu velká, takže hlavu vzhůru. Tvé první kroky nejspíš povedou na různá vyšetření, aby se zjistil celkový zdravotní stav. Já jsem byla na rentgenu plic, ultrazvuku břicha, vyšetření krve ana scintigrafii skeletu. Žádné ztěchto vyšetření nijak zvlášť nebolí. Na základě všech výsledků by Tě mělo čekat první tzv. lékařské konzilium, kde se doktoři budou domlouvat na postupu léčby. Protože léčba má více fází (operace, chemoterapie, radioterapie atd.), jsou přítomni odborníci ze všech těchto odvětví. Je dobré si na konzilium vzít někoho blízkého. Zvlastní zkušenosti vím, jak to bývá náročné na psychiku, aprotože jsme jen lidi, tak to zdůležitých sdělení, co si nezapamatuješ Ty sama, si určitě zapamatuje Tvůj blízký. Také si určitě sepiš své otázky, pokud nějaké máš. Bude-li se kTvé léčbě konat konzilium abudeš-li na něj pozvaná, určitě na něj jdi! Pamatuj, že každý nález je jiný, proto ipostup léčby má každá znás trochu odlišný, stejně jako prognózu.“

Belliska

Vyšetření či výsledky zbiopsie potvrdily karcinom prsu? První pocity nejsou asi moc popsatelné. Každý člověk je jiný akaždý to prožívá jinak, ale všechny projevy iemoce jsou naprosto vpořádku. Uspořádej si své myšlenky (na co se vordinaci zeptám, co je pro mě priorita, seznam přání, co mi dnes udělalo radost, co mě baví, co jsem odkládala aráda bych si splnila, na co se chci po léčbě zaměřit). Tady jsme ti nějaké předpřipravily:

•Vezmete mi celé prso? Jak pak budu vypadat?

•Jaký bude léčebný postup? Která vyšetření před zahájením léčby podstoupím?

•Můžu dál chodit do práce / dál sportovat / dál dělat…?

•Budu mít po léčbě ještě děti?

•Vyléčím se, jde to vůbec?

•Mám něco změnit? Jídelníček apod.?

•Můžu pít alkohol?

•Můžu brát volně prodejné doplňky léčby?

•Mám se vyhnout běžné kosmetice adrogerii, která je plná chemických látek, může mi uškodit?

•Jak dlouho bude léčba trvat?

Později tě možná budou napadat další otázky:

•Jak je to srekonstrukcí prsu? Budu za ni něco platit?

•Mohu chodit na masáže?

•Mohu hrát tenis nebo dělat jiný sport, ve kterém namáhám ruku na operované straně?

•Můžu chodit do sauny nebo jet kmoři?

•Jak se mám vyhnout lymfedému?

•Co teď dál? Jak zařídit, aby se nádor už nikdy nevrátil?

•Můžu se vrátit do práce?

•Mám nárok na invalidní důchod?

Nejen to smutné je teď součástí tvého života. Je čas na dávku punku! Odteď jsi ta nejdůležitější osoba na světě. Splň si své sny. Teď, nebo po léčbě, ale koukej si aspoň udělat plány. Napiš si seznam toho, co si chceš po léčbě splnit. Hned jak to půjde, začni! Sama jsi poznala, jak je život křehký, nemá smysl na cokoliv čekat, takže se neupejpej. Neboj se riskovat, změň, co je třeba, nezůstávej tam, kde se necítíš dobře. Odejdi od lidí, kteří tě neumí podržet, kašli na věci, které tě jenom vysávají. Napiš si, co všechno chceš.

CHCI:

Vyber si místa, kam by ses ráda jela podívat. Dělej práci, co tě baví. Užívej si čas se svojí rodinou apřáteli. Odteď máš výhodu – umíš si užívat života naplno. Lidi, kteří si neprošli život ohrožující nemocí, si ho často tolik neváží aneumějí si potom udělat radost itím, že budou dvě hodiny zkavárny pozorovat jednu ulici. Takže si napiš – na papír, do bloku, do diáře, zápisníku – ito, co ti momentálně připadá totálně mimo. Klidně uběhnout maraton, ikdyž si zatím běžela maximálně 5 km. Také nezapomeň na to, očem sníš. Tady je pár tipů:

•zapiš si místa, která bys ráda navštívila;

•napiš si seznam přátel, se kterými se chceš vídat;

•napiš si, co nového by ses chtěla naučit.

Můžeš si každý den zapisovat stručně, co ti udělalo radost. Předejdeš tak pocitům, že tenhle den byl kničemu. Je to pěkná prevence upadnutí do deprese.

Hlava vteple, nohy vsuchu aneb Hlavně se ztoho nezbláznit!

Jak to celé dát? Jak překonat úzkost atíhu na prsou (doslova!) anezbláznit se ztoho? Nevědomost je mrcha, protože zní pramení spousta negativních emocí – strach, vztek, nenávist, žárlivost, bezohlednost. Právě tyto pocity ovlivňují naše zdraví víc, než si myslíme. Díky nim vzniká podvědomý dlouhodobý stres, který může být příčinou různých chronických zánětů vtěle. Proto je lepší, když se hodíš do pohody, ikdyž máš chuť křičet na celé náměstí nebo zabořit hlavu mezi peřiny auž ji nikdy nevyndat ven. Víme, že je to těžké, amožná si říkáš: „Jak mám být vpohodě, když mám rakovinu? Co když umřu?“ Snadsázkou atrochu černým humorem ti řekneme, že každý znás umře. Jen většina lidí neví, kdy to bude. Aprotože díky znalosti lékařských statistik můžeme prohlásit, že většina pacientek skarcinomem prsu se vdnešní době vyléčí, nemusíš stahovat kalhoty, když ještě nejsi před brodem na druhý břeh. To je dost velké pozitivum, ne?

Belliska

Veronika Zemanová: Miluju…

Jizvy na těle jsem brala jako splatitelnou daň za to, že mi lékaři zachránili život. Připadala jsem si jak pirát, manžel má moje jizvy rád ahladí mě po nich. Zpětně si uvědomuju, že první rok mé mladší dcery mi splývá do jednoho velkého černa. Soběma mám hodně silný vztah. Tu první jsem čekala náhodně, bylo to tehdy neskutečné štěstí schlapem mých snů. Bojí se omě, jsme na sebe hodně navázané. Ta mladší je divoška senergií na rozdávání. Snažím se, aby měly aktivní dětství, ale taky vím, kdy se raději uklidit na gauč aodpočívat.

Jak mluvit orakovině sblízkými

nejlepší kamarádka Bellisky

Belliska

maminka Bellisky

Belliska

Belliska

Belliska

Belliska

nejlepší kamarádka Bellisky

Belliska

Belliska

sestra-dvojče Bellisky

sestra Bellisky

Maminka je nemocná, ale holohlavé princezny jsou stále princezny

Belliska

Belliska

Belliska

Jak na to šly další maminky?