© Elisabeth Haich

Translation © Jan Menděl, 2015

Czech edition © Metafora, 2015

Cover Design © Metafora, 2015

All rights reserved

ISBN 978-80-7359-806-8 (ePub)

ISBN 978-80-7359-789-4 (mobi)

Tuto knihu věnuji

neskromným a náročným,

kteří se dokážou spokojit

jen s tím nejvyšším.

Předmluva překladatele

Dostalo se mi té úžasné cti, že jsem mohl přeložit knihu své nejoblíbenější autorky a učitelky Elisabeth Haichové, která je pro mě, jako pro mnoho jiných, obrovským vzorem a inspirací na mé vlastní duchovní cestě. Bez nadsázky mohu říct, že její autobiografická kniha Zasvěcení je tou nejvýznamnější knihou mého života. Její další dílo, Sport a jóga, které jsem nedávno přeložil, mě samotného přede dvěma lety přimělo začít s cvičením tohoto prastarého systému, kterému se věnuji dodnes.

Elisabeth má veliký dar vyjádřit jednoduše, a přesto velmi lidsky vysoké duchovní pravdy. A ačkoli nám odkrývá fascinující mysteria života, plně si u toho zachovává zdravý selský rozum a své nezměrné vědění převádí s lehkostí a elegancí do běžného, obyčejného života, takže člověk nemá pocit, že by její slova patřila pouze vyvoleným, ale naopak se cítí povzbuzen v tom, že i on může, je-li ochoten pro to něco udělat, proniknout do vyšších sfér spirituality a přitom dál vést svůj každodenní „světský“ život.

V knize Jóga a sex se autorka statečně pustila do nelehkého úkolu a rozhodla se dotknout se něčeho, co je i dnes stále ještě choulostivé téma. Sex hýbe, vždy hýbal a ještě dlouho bude hýbat celým světem. A i přesto, že žijeme v době, kdy už sex není tak strašným tabu, jakým býval, a kdy se o něm otevřeně mluví v odborných kruzích i v osobní sféře, víme o něm, o jeho původu a významu pramálo. Z vědeckého, biologického a částečně i psychologického hlediska se dnes sex jeví jako zcela prozkoumaná a pochopená oblast. Ale z pohledu duchovního se o něm všeobecně neví téměř nic. Že to není pravda? Tak si vezměme například celibát! To je velmi ožehavé a v současné době i extrémně aktuální téma. Většina lidí se na něj právem dívá skrz prsty a viní ho z mnoha zvěrstev napáchaných ve stínu církve. Ale kdo opravdu rozumí jeho hlubokému duchovnímu významu, aniž by se oháněl naučenými dogmatickými vysvětleními, která často odporují zdravému rozumu? Je to skutečně jen holý nesmysl, který se příčí přírodě, nebo má v duchovním životě hluboký, tajemný a zároveň klíčový význam, který už ale nezná ani samotná církev, jež ho svým služebníkům předepisuje? A může a musí ho skutečně dodržovat každý, kdo se rozhodne sloužit Bohu? Na tyto a jiné otázky odpovídá autorka velmi osvětlujícím a racionálním způsobem, aniž by jakkoli strhávala do bahna vysoké křesťanské učení nebo jiné náboženské směry, které kupodivu všechny, přinejmenším v jistých případech, sexuální abstinenci doporučují. Autorka na citacích z bible jasně ukazuje, že pravda o sexuální síle tu byla celou dobu, jen byla bohužel zapomenuta, nepochopena nebo překroucena. V této době, kdy i sám papež pod tíhou neúnosných sexuálních skandálů zvažuje zrušení celibátu, můžeme tušit, že uzrál čas k tomu, aby bylo konečně odkryto a vysvětleno tajemství sexuální síly nejen na fyziologické, ale i na lidské a duchovní úrovni!

V knize se dozvídáme, jak úzkou spojitost spolu jóga a sex mají, jak může sexuální síla člověka nadobro zničit, nebo naopak dovést až k osvícení, proč se slavní světci dobrovolně zřekli tělesného styku, kdy je sex posvěceným aktem lásky a kdy se mění v ďábelskou cestu do pekel, proč je sexuální síla tou nejmohutnější silou na světě, že pohlavní styk je nejhmotnějším projevem Boha, a ještě mnohem, mnohem více.

V životě jsme si zvykli, že nám o sexu kážou lidé, kteří o něm vědí málo nebo nic, jsou sami jeho otroky, nebo si z něj udělali celoživotní náplň a povýšili ho na své osobní náboženství. Pojďme si ale poslechnout někoho, kdo si sám prožil a odžil všechny jeho nástrahy, opojné vzlety i bolestivé pády, přijal ho, porozuměl mu, zvítězil nad ním a na hřbetě jeho tažné síly se povznesl až k osvícení.

Kdo chce opravdu pochopit a využít sílu, která nás všechny do jednoho přivedla na tento svět, ten drží v ruce tu správnou knihu.

Nechť se sexuální síla stane naším služebníkem a přestane být naším otrokářem.

Jan Menděl

Úvod

Tuto knihu napsala osoba, která vyjadřuje své myšlenky jednoduchými slovy, a proto se drží starých, stále ještě neopotřebovaných výrazů a nemá potřebu hledat pro pojmy, které se používaly už v nejstarších knihách lidstva, nová a vědecky znějící vyjádření. Proto označuji v této knize prazdroj všeho života, který žádný vědec nedokáže vysvětlit, starým slovem „Bůh“. Když vymýšlíme nová slova ve snaze zabránit tomu, aby si lidé dál nespojovali své staré chyby s jejich obsahem, není to nic platné – své chybné představy si stejně převedou do obsahu nových slov. Bojovat proti nevědomosti je zbytečné. Ale ti, kteří pod takzvanými moderními názvy vytuší správný koncept Boha, mu porozumí i pod starým názvem „Bůh“. Proč bychom tedy měli stará slova měnit? Můžeme být spokojeni, jestliže v tom nejhlubším nitru duše pokorně a zbožně tušíme Boha. Člověk nemůže dosáhnout Boha racionálním myšlením. Vědět, poznávat můžeme pouze srovnáváním – skrze strom poznání dobra a zla –, ale Boha nemůžeme s ničím, ale skutečně s ničím srovnat. Proto nemůžeme Boha také nikdy poznat, nikdy nemůžeme vědět, co BŮH je. BOHEM můžeme pouze být.

Vědci se tomuto pojmu a výrazu „Bůh“ s úzkostlivou pečlivostí vyhýbají. Mají strach, že kdyby jednoduché slovo „Bůh“ použili, mohlo by to nakonec znít málo vědecky. Ale tento strach mají jen ti, kteří nejsou skutečnými, opravdovými vědci. Neboť když například Spinoza, Newton či Einstein dospěli pomocí matematické vědy k tomu, že našli Boha jako prvotní počátek všeho bytí, pochopili ho a uznali jeho existenci za prokázanou, pak můžu s klidným svědomím používat i v této knize prastaré biblické slovo „BŮH“ jako jméno pro tento původ všech původů. Toto slovo zde tedy neužívám v nábožensko-sentimentálním smyslu, nýbrž ve smyslu Spinozy, Newtona a Einsteina. Budu ráda, když čtenář u tohoto slova pocítí stejnou hlubokou zbožnost, úctu a pokoru, jakou zažívali tito největší učenci starší i novější doby. Tyto pocity spojují prostého člověka s opravdovým velikým vědcem, stejně jako se v biblických příbězích setkávali prostí pastýři s mágy nejvyššího vědění. Pokusila jsem se tedy vyjadřovat věci tak, aby jim stejně dobře porozuměli všichni, od prostých „pastýřů“ až po „mágy“.

Jedním z problémů pro mě bylo také slovo „láska“. Protože v maďarštině existují pro různé druhy lásky různé výrazy, my Maďaři nechápeme, jak může člověk „milovat“ Boha, rodiče, dítě, vlast, milence, bližního, ale také psa nebo koně jedním a tímtéž slovem. Maďarština má pro všechny tyto typy lásky rozličné výrazivo, které jednoznačně ukazuje, jak a koho milujeme. Pro porozumění této knize je ale velmi důležité, abychom různé pocity lásky správně pochopili. A tak jsem musela, abych se vyhnula nedorozuměním, vysvětlit všemožné formy „lásky“ opisem. Kvůli tomu je text často těžkopádnější, než jsem chtěla, ale neměla jsem jinou možnost.

I jinak bude v této knize řeč o věcech, pro něž nejsou v západní řeči vhodná slova. Pomysleme na to, s jakými těžkostmi se musíme potýkat, když chceme správně popsat nějaký sen. V hloubi duše neexistují žádné rozměry, žádný pojem času a často ani osobní vnímání. Jak tedy může člověk vylíčit prožitky, které se odehrávají v hloubi duše a které zažíváme jako čisté stavy bytí, když pro ně neexistují vhodná slova?

Bylo pro mě tedy velmi těžké hovořit o pojmech, pro něž v němčině neexistuje dobrý nebo výstižný překlad, ale ještě těžší bylo vysvětlit pojmy, pro které zde na Západě neexistují vůbec žádná slova. Proto je například nemožné přeložit sanskrtské, čínské, tibetské nebo maďarské texty do západních jazyků. Člověk se o to tedy pokouší aspoň opisem. Ale přes veškerou snahu vysvětlit slovy stavy bytí, zůstávají tyto popisy jen vnějšími líčeními děje. Nestanou se z nich stavy bytí, dokud čtenář sám to, co čte, nezažije v sobě, ve svém nitru jako stav bytí.

O čem se zde mluví, platí stejnou měrou pro obě pohlaví. Přesto, pokud v textu hovořím obecně v první osobě, činím tak v mužském rodě, protože by bylo příliš únavné opakovat vždy totéž ještě v rodě ženském. V němčině nelze mluvit o sexuálních problémech neutrálním způsobem. Musí se například užívat buď označení „partnerka“, nebo „partner“, nebo se musí hovořit o „jeho“ či „její“ lásce (což platí samozřejmě i pro češtinu, pozn. red.). Aby se tedy text nestal nesnesitelně těžkopádným, volila jsem při psaní o problémech sexuality „korunu tvorstva“, muže. Aby ale nemohlo dojít k žádnému nedorozumění, chtěla bych zdůraznit, že všechno, co je v této knize řečeno o sexualitě a vývoji vědomí, se týká ženy stejně jako muže.

Tato kniha, jako jakékoli jiné dílo o józe, má jen tehdy hluboký význam, pokud to, co je zde psáno, převedeme do praxe a vyzkoušíme sami na sobě. Hladovému a žíznivému člověku můžeme nabídnout nádherné popisy těch nejlepších a nejvýživnějších pokrmů a nejlahodnějších nápojů, ale i když o nich horlivě čte, pořád o nich bude pouze číst a nikdy se nenasytí. I po přečtení těch nejkrásnější knih bude stále hladov a žízniv a zůstane tím, kdo jídlo a pití dosud jenom hledá. – Jógu tedy musíme cvičit, a nejen o ní číst! – O obsahu této knihy to platí obzvláště, neboť má za účel odhalit nejhlubší tajemství vyššího stupně jógy. A to tajemství spočívá v zažehnutí a využití latentních nervových a mozkových center, která jsou sídlem center duchovních, jimž se v jógické filozofii říká „čakry“, a v použití sexuální síly, která je jediným a bezpodmínečně nutným palivem k tomu určeným. Ovšem hledající, jenž touží nalézt prvotní zdroj života, musí sám převést toto tajemství do praxe, vyzkoušet ho na sobě, zažít jeho pravdivost a využít jeho nesmírného potenciálu. Hladový a žíznivý se musí najíst a napít sám!

Jako poslední a možná i nejdůležitější věc bych chtěla uvést, že tato kniha může být správným ukazatelem cesty jen pro ty, kteří se chtějí vydat strmou cestou ke království nebeskému z neuhasitelné žízně po Bohu. Lidé, kteří se touto cestou pustí, protože nemají odvahu k boji ve světském a vnitřním životě, nebudou mít z mých pokynů žádný užitek. Ale i pro ty, kterým se nedaří vést světský život, po kterém ovšem nadevše touží, tedy pro lidi, kteří nemají ještě světský život za sebou a hledají Boha pouze ze strachu nebo bezradnosti, může být tato kniha v nejlepším případě zajímavým čtením, nebo dokonce experimentem. Nejvyšší význam má jedině pro ty, kteří skutečně hledají Boha, neboť dokud nedokážeme být dětmi, nemůžeme se stát dospělými. Neodžité dětství nás táhne zpět!

Nosím v sobě asijskou řeč jako svoji mateřštinu, proto jsem, jak jsem již uvedla, musela slova, která v němčině chybí, opsat. Překonat tyto potíže mi s andělskou trpělivostí pomáhali moji drazí přátelé, jimž chci na tomto místě ze srdce poděkovat. Zvláštní díky patří dr. Helmutu Speerovi, který mi dal řadu cenných připomínek.

Elisabeth Haichová

Co je sexualita?

V Bohu spočívají oba póly v dokonalé jednotě, v absolutní rovnováze a klidu. V tomto stavu není žádné napětí, ale také žádné tvoření. Tvoření začíná tím, že je negativní pól vyvržen z jednoty, čímž se oba póly od sebe oddělí a stojí proti sobě jako síla a odpor. Přesto se jednota obou pólů nikdy nepřeruší – ať už se od sebe vzdálí jakkoli, jednota mezi nimi stále trvá v podobě nezměrné síly, magického napětí, které k sobě oba póly nepřetržitě, bez ustání přitahuje, aby znovu dosáhlo prastavu, ve kterém spočívaly v sobě.

Na tomto napětí je postaveno celé stvoření. Bez něj nejsou ani tvoření, ani život možné, neboť toto napětí je život sám. Každý živý tvor v sobě tedy nosí oba tyto póly jako svůj vlastní život, jinak by vůbec nemohl žít. U člověka je sídlo pozitivního pólu v lebce, negativního v kostrči a napětí mezi nimi je život.

Ten musí pokračovat v nových tvorech, a aby vznikl nový tvor, je bezpodmínečně nutné, aby dva protilehlé póly mezi sebou vytvořily nové životní napětí, ze kterého vznikne nová bytost. A přestože každý tvor, včetně člověka, má v páteři životní napětí mezi oběma póly, projevuje ve svém těle pouze jeden pól, který očekává doplnění zvenčí, aby mohl předat život novému tvorovi. Ve svém tělesném vědomí nemá člověk tušení, že ve svém duchu, ve své skutečné podstatě v sobě nosí oba tyto póly. Ztotožňuje se se svým tělem, které podle současného řádu přírody projevuje pouze jeden pól, a hledá své doplnění venku, u jiného člověka, který ve svém těle projevuje opačný pól. Naprosté splynutí obou pólů je v těle nemožné, neboť hmota izoluje, rozděluje a klade odpor. Oba póly se ale přesto snaží stát se v těle a skrze tělo jedním, a hledají východisko, jak by mohly přece jen dosáhnout stavu spočinutí jednoho v druhém a tento prapůvodní stav aspoň napodobit. Tyto dva póly se projevují v těle prostřednictvím pohlaví, pomocí pohlavních orgánů, které na krátkou chvíli dosahují fyzického sexuálního splynutí. Protože stav spočinutí jednoho pólu ve druhém je prapůvodním stavem BOHA, bytí, života, vzniká z tohoto znovusjednocení dvou pólů –ze styku obou pohlaví – v buňce k tomu určené nové napětí, nový život, nový tvor. Ten v sobě opět nese božské životní napětí, ale ve svém těle projevuje znovu pouze jeden pól – jedno pohlaví –, skrze něž je na Zemi předáván život pomocí stále se opakujícího spojení dvou jedinců různého pohlaví. To je sexualita.

Sílu, jež se projevuje skrze sexualitu a která je pojítkem mezi duchem a hmotou, a tudíž má důležitou schopnost dopomoci duchu do těla, vdechnout hmotě nový život, nazývají lidé „sexuální silou“.

Člověk ale, ačkoli svým vědomím vypadl z rajského prastavu, ve kterém oba póly spočívají jeden ve druhém, cítí, byť zcela nevědomky, možnost tohoto prastavu a touží se do něj zase dostat. Touží po jednotě, kterou nosí ve svém duchu, ve svém vlastním životě, po jednotě, kterou sám vždy byl, je a bude. Netuší ale, že onoho prastavu může dosáhnout a stát se jednotou ve svém vlastním Já ještě během svého tělesného, pozemského života. A ještě méně je mu známo, že jediný prostředek, který mu k tomu dopomůže, je jeho vlastní sexuální síla. Sexuální síla tedy v sobě pro nás skrývá tajemství, které nemá nic společného s početím nových potomků. Stejně jako sexuální síla člověku dopomohla z duchovního stavu do těla, tak mu také může zcela vědomě dopomoci k tomu, aby se dostal zpět do svého božského prastavu, ve kterém je celistvý.

Toto tajemství ale zároveň znamená, že za pomoci vlastností sexuální síly – pokud tuto životadárnou plodivou sílu nevydáme, nýbrž si ji uchováme pro své vlastní tělo – můžeme na jedné straně naplnit své tělo novým životem, zesílit v sobě životní energii, udržet si mládí nebo ho obnovit, a na druhé straně zesílenou životní energií probudit, rozžehnout a aktivovat svá vyšší nervová a mozková centra, která dosud setrvávala v latentním stavu. Tato nervová pletiva a mozková centra v těle slouží k tomu, aby vedla odpor a projevovala čistě duchovní ohniska, která v sobě člověk nosí a kterým se v indické jógické filozofii říká „čakry“. Jestliže tuto životadárnou sexuální energii nevydáváme, nýbrž si ji uchováváme pro sebe, pro své vlastní tělo, nabudou tato ohniska neboli čakry schopnost se projevit, a tak získáme vládu nad přírodními silami v sobě stejně jako – pomocí své vědomě vypěstované, sugestivně hypnotické síly – v jakémkoli jiném tvorovi. Člověk dosáhne božského vševědomí, stane se celkem, osvícencem, magickou bytostí, bílým mágem.

Nechť je tato kniha průvodcem na cestě k tajemství, jak může člověk pomocí ovládnuté sexuální síly dosáhnout této úrovně vševědomí a získat vládu nad přírodními silami.

Ale ne každý člověk! Neboť na Zemi jsou dva druhy lidí. Ti živoucí, kteří už jsou „člověkem“, a ti mrtví, kteří jsou teprve „mužem“ nebo „ženou“.

Živoucí stejně jako mrtví jsou oděni tělem – žijí v těle –, a protože lidské tělo projevuje podle současného řádu přírody jen polovinu celku, pouze jeden pól, nosí ve svém těle živoucí stejně jako mrtví také jen jednu polovinu celku, jeden pól, jedno pohlaví. Ačkoli ale mají živoucí také tělo a vedou možná zdravý, na lásce založený sexuální život, jsou si i přesto vědomi toho, že sexualita a všechny problémy, které kvůli ní vznikají, vycházejí pouze z těla, patří pouze tělu, a ne jejich skutečné podstatě, jejich duchu, jejich Já. Duch, to skutečné JÁ, není žádného pohlaví, a proto člověk, který se ve svém duchu, ve své skutečné podstatě stal vědomým, tedy probuzeným, živoucím, už nehledá ve všem jen polovinu, nýbrž celek, absolutno. Už netouží po tom pomíjivém, tělesném, nýbrž chce jen to věčné, božské. Jeho problémy už nepocházejí z tělesné pohlavnosti, nýbrž nanejvýš z rozporu mezi pozemsko-tělesným a duchovně-božským. Jeho cílem je stát se vědomým na duchu a získat absolutní vládu nad tělem a všemi silami, které má ve své skutečné podstatě k dispozici. Tito lidé stojí ve svém vědomí nad sexualitou, nad pohlavím a jsou už „člověkem“, i když možná ještě tělesně svou sexualitu prožívají. Jejich cílem je dosáhnout toho, co tak výstižně znázorňuje nejvyšší tarotová karta: jejich vyšší JÁ, které již neprojevuje žádné pohlaví, neboť v sobě obě pohlaví zvědomilo, a tudíž je celistvé, nechává na své dlani tančit postavičku jako malou loutku, která je tělesnou bytostí a ještě patří k jednomu pohlaví, protože to její role ve světsko-materiálním světě tak vyžaduje.

Poslední, nejvyšší tarotová karta, velké Já, které nezná žádné pohlaví, neboť ve svém vědomí spojilo oba póly, nechává na své dlani tančit malou „osobu“, která je tělesnou bytostí a patří k jednomu pohlaví, podle její role v pozemském hmotném světě.

„Mrtví“, kteří jsou ještě na duchu nevědomí a vedou jen čistě tělesný život, kteří sami ještě nežijí, pouze oživují své tělo, jsou zatím oddělené pohlavní bytosti a přemýšlejí také pouze v rámci pohlaví. Jsou ještě těmi malými loutkami, oněmi postavičkami, které tančí na dlani vyššího JÁ a hrají svoji roli. Jsou jen polovinou celku, jsou teprve „muži“ nebo „ženami“. Pro ně existuje jen sex, jinak nic jiného. I ten druhý velký pud, pud sebezáchovy, je pro ně pouze služebníkem smyslnosti a sexu: jedí, pijí a mlsají jen pro samotný požitek a jen proto, aby mohli být zdraví, a tak mohli z těla vymačkat a vydat co nejvíce sexuální síly. Zajistit si živobytí, vydělat peníze, udělat kariéru, navázat kontakt s ostatními lidmi, vše, na co myslí, co říkají, píší a dělají, má jen jeden jediný motiv: sexuální pud. Jejich nejvyšší ambicí a pýchou je mít co největší sexuální potenci a schopnost dobývat. Protože nikdy nebyli vědomi na duchu, jakmile jejich tělesné schopnosti kvůli nadměrnému užívání ochabnou, nezbývá jim samozřejmě nic jiného než jejich vlastní nekonečná prázdnota, takže spolu s úpadkem svého těla upadají do stále větší temnoty a senility. Jejich duch při narození do těla zemřel, jejich vědomí žije a umírá spolu se životem a smrtí těla. Kristus je nazývá „mrtvými, kteří pochovávají své mrtvé…“ a Pavel jim říká „přírodní lidé, kteří nerozumějí řeči ducha a považují ji za bláznovství…“ Pro takové nebyla tato kniha napsána, neboť oni ji stejně nepochopí, ale budou ji považovat za bláznovství.

Existují ale „lidé“, kteří si již všimli, že na Zemi nežijí jen ti, kteří s věkem slábnou a senilní, ale že ve všech dobách tu byli jedinci, kteří s věkem – často velmi vysokým – nejenže nesenilní, ale jsou den za dnem stále duchovnější, znalejší, moudřejší, mocnější a výkonnější, a dokonce zůstávají i krásní na těle, jako například Goethe. Existují tací, kteří si již všimli, že na Zemi žijí dva druhy lidí. Říkejme jim, jak chceme: živoucí a mrtví, probuzení a spící, vědomí a nevědomí. Tito všímaví lidé tuší pozadí této rozdílnosti a chtějí tyto příklady následovat. Pro ty byla tato kniha napsána. Pro ty, kteří již rozumějí nebo chtějí porozumět, proč nám Pavel pravil: „Co se bojíš smrti, blázne: všichni se měníme, ale ne všichni usneme!“ To znamená, že ne všichni smrtí ztrácíme vědomí. Tato kniha byla sepsána pro všechny, kteří hledají cestu vedoucí z otroctví těla ke svobodě ducha.

Ráda bych předala vykrystalizované a vyjasněné výsledky prastaré jógické filozofie a svých vlastních postřehů a zkušeností, které jsem během několika desítek let nasbírala. Tyto zkušenosti jsem nepřevzala z knih ani z nejrůznějších vykonstruovaných vědeckých tezí, které se každých deset let mění, nýbrž jsem je bez jakéhokoli nuceného vnějšího vlivu nalezla, vyzkoušela a zažila na své vlastní cestě.

Na tomto místě je nutné zmínit ještě něco důležitého. Právě tak jako neexistují dva úplně stejní lidé, neexistují ani dvě stejné cesty. Osudy lidí jsou velmi, velmi rozdílné, a stejně tak jsou rozličné cesty, po kterých všichni putujeme, abychom dospěli ke konečnému cíli. Je velice vzácné, když se setkají dva lidé opačného pohlaví, kteří by v dokonalém, harmonickém, vnitřním spojení doplňovali jeden druhého a tvořili spolu opravdovou šťastnou jednotu. Ale je ještě vzácnější, když si ho dva lidé, kteří toto úžasné spojení naleznou, mohou udržet po celý život až do smrti. Jestliže byl tedy lidem osudem dán tento mimořádný dar Boží, že mohou žít v tomto vnitřním spojení, pak nechť si tuto vzácnou jednotu se vší vděčností vychutnávají. Pokud se jim do rukou dostane tato kniha, mohou si být jisti tím, že není určena pro ně. Přesto by neměli zapomínat, že existuje také mnoho lidí, kteří možná našli podobné spojení, ale vlivem různých událostí o ně zase v krátké době přišli a zůstali sami. A také, že je ještě velmi mnoho těch, kteří takovou jednotu ve svém životě nikdy nepoznali, nýbrž museli žít od začátku až do konce sami, jako by jim Bůh chtěl ukázat, že vykoupení svého života nenaleznou v partnerství, nýbrž budou muset hledat a najít jiný způsob. Těmto lidem a také těm, kteří na základě hlubokého vnitřního nutkání chtějí hledat a najít Boha, se může tato kniha stát pomocníkem a průvodcem na cestě k vykoupení.

Nemám v úmyslu odvracet a odvádět lidi, kteří chtějí pokročit na cestě jógy, od zdravého lidského přístupu k pozemskému životu a pozemské lásce. Právě naopak: mým záměrem je každého k němu dovést, neboť výchozí bod naší cesty může a musí být pouze zdraví. Jóga je ale nejzdravější, a proto nejkratší cesta lidského vývoje k nejvyššímu cíli, k Bohu.

Tuto cestu, od prvního probuzení, od té nejhlubší, nejtemnější, ještě polozvířecí úrovně vědomí až po dokonalé sebepoznání a božské sebeuvědomění, ke skutečnému stavu bytí v Bohu, nazýváme jógou.

A protože tato hnací síla, která člověku pomáhá kráčet touto cestou a stoupat po ní stále výš, a vlastně ho k tomu dokonce nutí, je v těle, kde představuje přechod, pojítko mezi duchem a hmotou, sexuální silou; je nepředstavitelné, že by jóga a sexuální síla byly od sebe odděleny!

Jít cestou jógy neznamená, že máme začít se zdrženlivým životem. Na začátku jógické cesty se musíme v každém ohledu nejprve naučit, jak žít zdravě s přírodou, nikoli proti přírodě. K tomu patří zdravé jídlo a pití a samozřejmě také zdravý sexuální život. Jóga nás učí, jak se nejdřív uzdravit na duchu, na duši, a tedy i na těle, a jak zdravě žít. Jak bychom se mohli vzdát sexuálního života, když ještě ani nevíme, co zdravý sexuální život vůbec znamená?

Během jednoho jediného života dosáhnou tohoto nejvyššího cíle jen ti, kteří si už z předchozích životů přinesli nervový systém, který má potřebnou odolnost ke zvládnutí posledního, nejtěžšího cyklu cesty a schopnost ve zdraví vydržet vysoké vibrace stále se zvyšujícího napětí, aniž by propukla nervová nemoc. Nesmíme zapomínat, že přestože je náš nervový systém velmi pružný a dokáže bez onemocnění unést a přestát neuvěřitelné rozdíly napětí, má jeho odolnost přece jenom své hranice. Uvědomme si, že mezi gorilou a primitivním pračlověkem je mnohem menší rozdíl než mezi primitivním pračlověkem a bohočlověkem. Stejně jako nemůžeme očekávat, že se gorila vyvine během jednoho života v člověka, protože její fyzická konstituce by nebyla schopna tento rozdíl překlenout, tak nemůžeme už vůbec očekávat a vynucovat si to, aby se z primitivního nebo průměrného člověka, který se sotva probudil, stal v jednom jediném životě dokonale vědomý, zduchovnělý bohočlověk. Elasticita jeho nervů by na to prostě nestačila.

Zdrojem nejvyšší potence je Bůh.

Tato kniha chce tedy ukázat nejkratší cestu, jež vede k Bohu!