Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Džiddú Krišnamúrti

Co děláte se svým životem?

Přeloženo z anglického originálu What Are You Doing With Your Life? vydaného nakladatelstvím Rider pod Penguin Random House, UK, v roce 2018. Vyšlo ve spolupráci s Krishnamurti Foundation of America, P.O. Box 1560, Ojai, California 93024, USA. E-mail: info@kfa.org. Website: www.kfa.org.

Překlad Vojtěch Ettler

Sestavil Dale Carlson
Jazyková redakce Marie Hajdová
Design obálky Marta Červáková
Sazba Magda Kadlecová
Formát ePub Štěpán Böhm
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.
Obálka je vytištěná na recyklovaném papíru s obsahem bavlny a viditelnými kousky recyklované buničiny Flora Avorio, 240 g.

První vydání
Praha 2021

Vydal Nakladatelský dům Grada
pod značkou Alferia
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7941. publikaci

www.jkrishnamurti.org
www.kfa.org
www.alferia.cz

Copyright © Krishnamurti Foundation of America, 2001
Translation © Vojtěch Ettler, 2020
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2021

ISBN 978-80-271-4110-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-4109-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-1390-3 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Krišnamurti, Jiddu, 1895-1986

[What are you doing with your life?. Česky]

Co děláte se svým životem? / Džiddú Krišnamúrti ; překlad Vojtěch Ettler. -- První vydání. -- Praha : Alferia, 2020. -- 265 stran

Přeloženo z angličtiny -- Vydal Nakladatelský dům Grada pod značkou Alferia. -- Obsahuje bibliografii

ISBN 978-80-271-1390-3 (brožováno)

* 17.02 * 159.923.2 * 159.942 * 159.923.5 * 316.472.4 * 331 * (082.22) * (049)

– filozofie ducha

– životní moudrost

– sebepoznání

– emoce

– sebeřízení

– interpersonální vztahy

– práce

– výňatky

– pojednání

17 - Etika. Morální filozofie [5]

PŘEDMLUVA

Džiddú Krišnamúrti (1895–1986) se narodil indickým rodičům, vzdělání získal v Anglii a později přednášel po celém světě. Odmítal příslušnost k jakékoli kastě, národnosti či vyznání a nehlásil se k žádné tradici.

Jeho učení o více než dvaceti milionech slovech bylo vydáno v podobě bezmála osmdesáti knížek, sedmi set audiokazet a dvanácti set videokazet. Jeho knihy se dočkaly překladu do dvaadvaceti jazyků a do dnešního dne se jich prodalo přes čtyři miliony kusů. Po boku dalajlámy a Matky Terezy ho časopis Time zařadil mezi pět světců dvacátého století.

Krišnamúrti pětašedesát roků křižoval svět a až do své smrti ve věku nedožitých jednadevadesáti let živelně promlouval k početným skupinám posluchačů. Ústřední téma jeho hovorů představuje odvrhnutí všech duchovních i psychologických autorit, a to včetně jeho samotného. Hlásal, že člověk se od strachu, naučených vzorců, autorit a dogmat osvobodí jedině upřímným sebepoznáním. Žádná politická, sociální ani ekonomická revoluce nepromění rozháraný a násilnický svět v místo plné dobra, lásky a soucitu. Transformaci může přivodit jedině vnitřní přerod jednotlivců, k němuž dojdou vlastním sebepozorováním nezprostředkovaným žádným guru ani organizovaným náboženstvím.

Krišnamúrti coby převratný myslitel vzbudil zájem mnoha tradičních i netradičních učenců své doby. Rozhovor s ním zapředli čelní státníci, významní fyzici jako David Bohm, předáci Organizace spojených národů, psychiatři, psychologové, náboženští vůdcové i univerzitní profesoři. Studenti, učitelé a miliony dalších lidí ze všech vrstev společnosti se sjížděli na jeho promluvy a četli jeho knihy. Krišnamúrti spojoval vědu a duchovno, aniž by se uchyloval k odbornému slovníku, a tak jeho rozpravám o čase, myšlení, vhledu a smrti mohli rozumět jak badatelé, tak laici.

Ve Spojených státech, Indii, Velké Británii, Kanadě a Španělsku ustanovil nadace s přesně vymezeným posláním, a to bránit jeho učení před pokřivením a šířit jej bez jakéhokoli nároku na jediný správný výklad či snah činit z něj nebo z jeho autora modlu.

Tím, že v Indii, Velké Británii a Spojených státech založil řadu škol, vtiskl reálnou podobu své vizi vzdělání, které klade důraz nikoli na pouhé akademické a intelektuální vědomosti, ale na porozumění mysli a srdci; a nikoli na pouhou průpravu, jak si zajistit živobytí, ale na skutečné umění žít.

Krišnamúrti prohlásil: „Škola má být místem, kde se dítě učí o životě jako celku, v jeho úplnosti. Vynikající akademické znalosti jsou nepostradatelné, avšak jenom s nimi se škola spokojit nesmí. Učitel a žák mají za úkol společně prozkoumávat nejen vnější svět, svět vědomostí, ale také své vlastní myšlení a jednání.“

O svém díle se vyjádřil takto: „[Můj přístup] nežádá ani nevnucuje žádnou víru, neusiluje o žádné následovníky, netvoří kulty, o ničem nepřesvědčuje, a jedině díky tomu se můžeme setkat na stejném poli, naladit se na tutéž vlnu a vyjít z týchž základů. Pak můžeme společně pozorovat zázračné jevy lidské existence.“

Kišore Khairnar

Ředitel vzdělávacího střediska Sahyadri Study Centre

Krishnamurti Foundation India

PŘEDMLUVA PŘEKLADATELE

„Pravda je krajinou bez vyznačených cest.“ S těmito slovy na závěr svého projevu Džiddú Krišnamúrti v roce 1929 rozpustil Řád hvězdy – do jehož čela ho jmenovala Teosofická společnost coby „světového učitele“ –, vzdal se všech dosavadních finančních darů i nashromážděného majetku a vydal se vlastní cestou poodhalování pravdy sluchům desetitisíců lidí po celém světě. Jelikož se jeho „učení“ – nebo spíše přístup, protože veškerým nálepkám „učitele“ se po celý život bránil – zakládá na bezbřehé pozornosti vůči všem vnitřním i vnějším procesům, na vyvázání se z tenat paměti a na nekompromisním odvržení jakýchkoli autorit, oním neslýchaným činem dodal svým apelům úctyhodnou hloubku a věrohodnost.

O téměř století později se vám do rukou dostává kniha, která představuje další dílek do skládačky už vydaných děl a přednášek šířících světlo Krišnamúrtiho moudrosti. Jedná se o mozaiku v pravém slova smyslu: anglická předloha je souborem výňatků pocházejících z předešlých knih a promluv, které editor sestavil do svěžího jednotného celku. Takové kompilace mají v případě duchovních témat svůj jedinečný význam, a to z podobného důvodu, jako proč jsme se výbor rozhodli opatřit novým uceleným překladem, přestože některé z pramenů se už českého vydání dočkaly (k tomu se vrátíme níže).

Onou pohnutkou je poukaz na prostý fakt, že jsme-li na stopě nejzazší pravdě, konkrétní slova nejsou důležitá. Parafrází známého zenového kóanu můžeme slova označit za prst, který naznačuje správný směr: ovšem kdo nehledí tam, kam prst ukazuje, ale sleduje vrásky jeho kloubů či tvar nehtu, ten míjí podstatu. Proto možná není od věci takových „prstů“ – rozuměj vyjádření a formulací – ukazujících k absolutnu namířit vícero, aby s každým dalším bylo zřejmější, že pohled musíme stočit k onomu metaforickému měsíci.

Krišnamúrti je českému čtenáři už dobře znám, jelikož jeho filozofii nám přibližuje celá řada českých překladů. Namátkou vyberme tituly jako Svoboda na počátku i na konci, Vnitřní revoluce nebo Krišnamurtiho čítanka. Zcela zvláštní postavení zaujímá publikace s názvem Krishnamurtiho deník, která dává nebývale podrobným a intimním způsobem nahlédnout do duše probuzeného, nebo chcete-li osvíceného, člověka naší doby. Těm, kteří vládnou angličtinou, pak poskytuje cenný zdroj porozumění obsáhlý Krišnamúrtiho životopis The Life and Death of Krishnamurti sestavený jeho blízkou přítelkyní Mary Lutyensovou. Zájemci o další literaturu Krišnamúrtiho či jeho vykladačů nechť zavítají do příslušného oddílu v závěru této publikace.

Vážení čtenáři, na následujících řádcích sice nenajdeme návod, jak vést šťastný a blažený život, ale s upřímností a zápalem, která je autorovi vlastní, je nám vylíčena zcela zásadní skutečnost: že je to možné. Ovšem pouze za předpokladu, že projdeme radikální vnitřní proměnou, jejímž strůjcem se musí stát každý sám za sebe. Zřekněme se tedy i těch nejskrytějších vlivů a autorit, včetně Krišnamúrtiho samotného, a obraťme se při čtení do sebe. Když budeme skutečně pozorní, máme šanci nalézt klíč, který – zcela bez falešného klišé – odemyká brány lásky.

Vojtěch Ettler

ÚVOD

To, jak se vy a já vztahujeme ke svému mozku, k sobě navzájem, k majetku, penězům, práci, sexu – všechny tyto bezprostřední vztahy utvářejí společnost. Náš vztah k sobě samým i k našim bližním vynásobený sedmi miliardami utváří svět. Svět je souhrnem našich individuálních předsudků, kolektivní osamělosti, každé tělesné i emoční touhy a veškeré zloby a smutku, které si v sobě neseme. Svět nestojí někde vně nás – svět jsme my. A tudíž je to prosté: když se změníme, když každý jeden z nás projde hlubokou proměnou, změní se i společnost. I kdyby se změnil pouze jeden jediný člověk, spustí se řetězová reakce. Dobrota je nakažlivá.

Ve škole nás učí, abychom poslouchali své rodiče a učitele. Technicky vzato to dává smysl. Jenže ani za tisíce generací jsme se nenaučili takovému myšlení, abychom učinili přítrž utrpení a přestali si navzájem ubližovat. Biologickou a vědeckou evoluci totiž nedoprovázela evoluce psychologická. Všichni se můžeme naučit, jak se uživit, ale umění žít se musí naučit každý sám za sebe.

Život bolí, ať už nás trápí osamělost, zmatek, pocit selhání, nebo beznaděj. Život bolí, když jsme chudí, když si neseme jizvy na duši nebo když musíme snášet násilí na ulici či doma. Učíme se mnoha věcem, ale málokdy tomu, jak se vypořádat s trýznivostí životních otřesů. Předně nás nikdo neučí, že bolest nezpůsobuje samotný život, ale naše vlastní reakce na to, co se nám děje. Potřeba chránit své tělo je přirozená, ale je přirozené chránit i to, co nazýváme „já“? Čím je toto „já“, které stojí v základu všeho trápení, a čím je ta duševní bolest, která se ozývá, kdykoli se ho snažíme ochraňovat? Pokud před vnitřní bolestí a zmatkem pouze utíkáme prostřednictvím drog, rozptýlení, sexu nebo horečné činnosti, bolavé místo nezmizí, jen se k němu navíc přidá vyčerpání a závislost. Pozornost vůči fungování „já“, vědomí, že strach, touha a hněv jsou sice přirozené, ale že jim nemusíte dávat průchod, ani že nemusíte mít vše, co byste chtěli – takovým pochopením se rozpouštějí duševní muka, aniž by se k nim dále přikládalo. Musíme se naučit chápat, že „já“ je zdrojem všech našich obtíží. Nejedná se o zahledění do sebe, ale o opravdovou meditaci: o pozorné vnímání myšlenek, pocitů a činnosti ega, jeho biologické i osobní, genderové i kulturní podmíněnosti. Uvedené promluvy a texty pocházejí od muže, který žil stejně jako nejobdivovanější vyvrhelové společnosti – jako rebel, potulný básník, duchovní myslitel a obrazoborecký mudrc –, jako geniální vědci a psychologové, jako největší učitelé všech dob. Pětašedesát let Krišnamúrti kázal o vnitřní svobodě ke všem, kdo chtěli slyšet jeho poselství. Založil řadu škol pro děti, náctileté i mladé dospělé, kde žáci studují všechny obvyklé předměty – a k tomu navíc i sebe. Ve svých školách i ve veřejných promluvách a knihách vždy poukazoval na to, že nás neosvobodí naše boje, vnitřní ani vnější, ale hluboká pravda o naší podstatě. Neexistuje žádná vydlážděná cesta, žádná autorita, žádný duchovní vůdce – sami máte schopnost zjistit, čím jste a jak nakládáte se svým životem, vztahy a prací. S tím, co je řečeno v této knize, musíte experimentovat. Cizí pravda zůstává pouhým názorem, dokud ji neozkoušíte sami na sobě. Do mikroskopu už se musíte podívat vy, jinak vám zůstane jenom změť slov, která se skutečným zakušením života nemají nic společného.

Obyčejně se učíme, co si myslet, ale ne jak myslet. Učíme se, jak unikat před osamělostí a duševním utrpením, ale ne jak s nimi jednou provždy skoncovat.

Všechny kapitoly v této sbírce představují výňatky z Krišnamúrtiho knih, záznamů rozhovorů či nahrávek veřejných promluv. Zkuste se do nich a dalších pramenů uvedených v závěru díla začíst a sami uvidíte, kam vás to dovede.

Poslední poznámka: „K“, jak si autor říkával, se často omlouval ženám, že ve svých hovorech a textech používá mužský rod. Do svého učení zahrnoval všechny lidské bytosti.

Dale Carlson

Editor

ČÁST PRVNÍ
Vaše „já“ a život

1.
KDO JSTE?

1
Porozumění mysli

Zdá se mi, že dokud neporozumíme tomu, jak pracuje naše mysl, nemůžeme pochopit azodpovědět nejhlubší otázky žití. Porozumění, okterém mluvím, nelze načerpat zknih. Mysl sama osobě představuje zapeklitý problém. Ovšem už jen samotná skutečnost, že se pohroužíme do hlubin jejího fungování, může vést ktomu, že pochopíme apřekonáme krizi, jíž každý znás vživotě čelíme.

2

Připadá mi nesmírně důležité, abychom porozuměli fungování vlastní mysli…

3
Co je to mysl?

Netušíme, jak mysl pracuje – mysl ve své opravdovosti, nikoli taková, jaká by měla být nebo jakou bychom ji chtěli mít. Mysl je naším jediným nástrojem poznání, prostřednictvím mysli uvažujeme ajednáme, vmysli je obsažena celá naše bytost. Jestliže jsme slepí vůči jejím pochodům, každý problém, před kterým staneme, bude mnohem obtížnější aničivější. Proto jsem přesvědčen, že porozumět vlastní mysli představuje první azcela zásadní úkol veškerého vzdělání.

Co je to vlastně mysl, vaše nebo má? Ne podle názoru někoho jiného… Nebudete-li jen pasivně přijímat, jak mysl popisuji, ale sami ji během toho budete bedlivě pozorovat, potom snad přinese ovoce, když se ponoříme do komplexní otázky myšlení. Co je mysl? Jistě se shodneme, že je to výslednice společenských poměrů, stovek let tradic, takzvané kultury, sociálních aekonomických vlivů, prostředí, představ adogmat, které nám společnost vštěpuje skrze náboženství, skrze takzvané vědomosti aplytká fakta. Prosím, pozorujte vlastní mysl, nepřijímejte slepě má slova, protože můj popis nehraje žádnou roli. Jedině když skutečně dokážeme nahlédnout chod své mysli, pak se snad zvládneme vypořádat snejpalčivějšími obtížemi života.

Mysl má vědomou anevědomou část. Pokud nás tato slova dráždí, můžeme je nahradit výrazy vnější avnitřní – existuje vnější, povrchová složka mysli ajejí vnitřní, hlubší vrstva. Společně pak vědomé inevědomé, vnější ivnitřní, tedy celkový proces myšlení – který si uvědomujeme pouze zčásti azbytek naší pozornosti uniká – představuje to, co nazýváme vědomím. Toto vědomí je spjato sčasem, neboť je výsledkem staletí lidských snah.

Už od dětství je nám vštěpována víra vurčité ideje, jsme učeni určitým dogmatům, názorům ateoriím. Každý znás je formován všemožnými zásahy do své bytosti aprávě ztéto podmíněnosti, ztěchto omezujících anevědomých vlivů vyvěrají naše myšlenky, které znás dělají komunisty, hinduisty, muslimy nebo třeba vědce. Myšlení nepochybně vyrůstá zpodhoubí paměti, tradic, aprávě na tomto pozadí vědomého anevědomého, povrchového ahlubokého se setkáváme sživotem. Život je neustále vpohybu, nikdy neustrne. Zato naše mysl je statická. Naše mysl je podmíněná, ochromená asvázaná dogmaty, vírou, zkušenostmi, vědomostmi. Vybaveni touto spoutanou myslí, myslí ovlivněnou azcela paralyzovanou, přicházíme dokontaktu sživotem, který neustává vpohybu. Život, se všemi svými komplikovanými arychle se měnícími výzvami, se nikdy nezastaví, atudíž je nutné, abychom na něj každý den, každou minutu nahlíželi naprosto čerstvým pohledem. Ve skutečnosti kněmu však přistupujeme tak, že dochází knepřetržitému rozporu mezi ním, jenž neustále plyne, amyslí, která je podmíněná astrnulá. Přesně to se děje, nebo ne?

Anejenže probíhá tento střet mezi životem apodmíněnou myslí, ale taková mysl navíc vyvolává další problémy. Učíme se novým povrchním znalostem, vymýšlíme nové způsoby, jak si podmanit přírodu, holdujeme vědě. Jenže ani mysl, která rozšířila své vědění, se nezbavila oné podmíněnosti adál ji svazuje určitá forma přesvědčení.

Takže naše potíž nespočívá vtom, jak přijít do styku sživotem, ale jak se mysl má od všeho toho nánosu, dogmat anázorů osvobodit. Sživotem se totiž může potkat jedině mysl svobodná, nikoli ta připoutaná knějakému systému, krédu nebo konkrétním znalostem. Pokud se tedy nechceme utápět vdalších adalších problémech, pokud si přejeme ukončit strasti atrápení, není dočista klíčové porozumět fungování vlastní mysl?

4
Co je to „já“?

Víme vůbec, co se skrývá pod pojmem „já“? Já tím vyjadřuji souhrn myšlenek, paměti, úsudků, zkušeností, nejrůznějších záměrů, které mnohdy ani nelze pojmenovat, vědomého úsilí něčím být nebo naopak nebýt, nahromaděných vzpomínek nevědomí, idejí rasy, skupiny, jednotlivce irodu avšeho dalšího, ať už se to projevuje navenek vpodobě činu, nebo promítá dovnitř jako domnělá ctnost – příchylnost ktomu všemu je „já“. Vjeho středu je boj, touha být. Celý tento proces představuje „já“ astaneme-li mu tváří vtvář, vhloubi duše víme, že jde opůvod všeho zla. Slovo „zlo“ používám záměrně, protože „já“ rozděluje: „já“ se uzavírá samo do sebe, jeho činnost, byť sebeušlechtilejší, ve své podstatě staví zdi aseparuje jedno od druhého. To všechno známe. Ataké známe ty jedinečné okamžiky, kdy se „já“ rozplyne, kdy zmizí jakékoli úsilí asnahy – to tehdy, když na jejich místo nastoupí láska.

5
Sebepoznání je proces

Není tudíž proto, abychom pochopili všechny své nesčetné nesnáze, nezbytně nutné dojít sebepoznání? Není nic těžšího než udržovat plnou pozornost vůči sobě samému – což ovšem neznamená odloučení, stažení se do sebe. Je zjevné, že poznat sám sebe je zásadní, ale to neznamená, že zpřetrháme vazby se světem. Bylo by jistě chybou domnívat se, že člověk sebe sama může hluboce, plně abeze zbytku poznat odchodem do ústraní, odtržením se od ostatních nebo snad navštěvováním nějakého psychologa či kněze. Apravdu nenajde ani vžádných knihách. Sebepoznání je nepochybně proces, nikoli cíl sám osobě– aabychom se skutečně poznali, musíme si sami sebe uvědomovat tehdy, když jednáme, jinými slovy když sněčím navážeme vztah. Poznání sebe sama nepřichází vosamění, odtažením oddruhých, ale ve vztahu –vztahu ke společnosti, kmanželce či manželovi, kbratru, ke svému bližnímu… Ovšem zjistit, jak reagujeme, jak se vztahujeme ke světu, vyžaduje mimořádnou bdělost mysli avytříbenou vnímavost.

6
Jací jste vy, takový je svět

Jaký panuje vztah mezi vámi azmatkem ve vás iokolo vás? Tento zmatek asoužení jistě nevznikly samy od sebe. Stvořili jsme je vy ajá – ani kapitalismus, ani komunismus, ani fašismus, ale vy ajá jsme je stvořili prostřednictvím svých vzájemných vztahů. To, čím jste uvnitř, se promítá ven, dosvěta – to, čím jste, co si myslíte aco cítíte, co děláte vkaždodenním životě, se zrcadlí ve světě kolem vás. Když vnás vládne sklíčenost, zmatek achaos, pak se takovým stává isvět acelá společnost, protože vztah mezi vámi amnou, vztah mezi mnou adruhým člověkem je společnost. Společnost je plodem našich vztahů, apokud jsou naše vztahy pokřivené, sebestředné, malicherné, plytké anárodovecké, promítáme to navenek avnášíme do světa chaos.

Jací jste vy, takový je svět. Takže problémy světa jsou ivašimi problémy. To je bezesporu základní aprostý fakt, viďte? Jenže se zdá, že znějakého důvodu tuto pravdu vesvých vztazích kostatním neustále přehlížíme. Chceme docílit změny zavedením nějakého nového systému nebo nových myšlenek či zásad, které zněj vycházejí, apřitom zapomínáme, že jsme to vy ajá, kdo tvoří společnost, že to my šíříme zmatek nebo řád, podle toho, jaký vedeme život. Takže musíme začít od základů, to znamená zaměřit se na to, jak každý den žijeme, jak běžně přemýšlíme aco pociťujeme, což se projevuje ve způsobu, jakým si vyděláváme naživobytí, ataké vnašem vztahu kpředstavám anázorům.

7
Vaše strasti jsou strastmi celého lidstva

Nemůže dojít kúplné aobohacující revoluci, dokud si vy ajá nezačneme sami sebe uvědomovat jako celistvý proces. Vy ani já nejsme oddělenými jednotlivci, nýbrž výsledkem veškerého lidského zápolení siluzemi, klamnými představami, usilováním, nevědomostí, sváry, konflikty astrádáním. Nikdo nemůže začít měnit svět, aniž by poznal sám sebe. Jakmile si to uvědomíte, okamžitě ve vás dojde kzásadnímu obratu, že ano? Pak už není potřeba žádný guru, protože poznání sebe sama se odehrává vkaždém okamžiku, není to jen vršení cizích domněnek ani hromaděná kázání duchovních učitelů. Ajelikož sami sebe poznáte jedině ve vztahu kdruhým, najednou vztah nabývá úplně jiného významu. Náhle se jedná ozjevení pravdy, nepřetržitý proces odhalování svého nitra, aztohoto sebeobjevování následně vyvěrá čin.

Takže sebepoznání lze dojít pouze ve vztahu, nikoli vodloučení. Vztah se promítá jednáním anepřetržitá pozornost vůči svým činům přináší poznání sebe sama.

8
Změňte se azměníte svět

Svět se může proměnit jedině tak, že se promění každý znás, protože „já“ je produktem asoučástí celkového procesu lidské existence. Abychom se však vnitřně proměnili, musíme se důkladně poznat – když nevíte, kým jste, neexistuje základ pro správné myšlení, atudíž není možná ani skutečná transformace.

9
Proč se změnit hned?

Ve své podstatě není rozdíl mezi starými amladými, neboť všichni jsou otroky svých tužeb ahonby za uspokojením. Zralost nemá nic společného svěkem, zralost přichází sporozuměním. Horlivého ducha bádání po pravdě možná snáze prokazují mladí, protože starší už jsou otlučeni životem, vnitřní rozpory je unavily ačíhá na ně smrt vnejrůznějších podobách. To jistě neznamená, že nejsou schopni účelného pátrání po podstatě, ale je to pro ně obtížnější. Mnoho dospělých zralosti nedosáhlo, na mnoha rovinách zůstávají dětmi ato se do značné míry podílí na zmatenosti astrádání ve světě. Právě starší lidé nesou zodpovědnost za převládající ekonomickou ahodnotovou krizi – ajednou znašich politováníhodných slabin je to, že chceme, aby zanás jednal někdo jiný, aby někdo jiný zařídil, kam se bude ubírat náš život. Čekáme, až se vzbouří azačnou nanovo ostatní, azůstáváme pasivní, dokud si nejsme jisti výsledkem. Drtivá většina znás prahne po jistotě aúspěchu – jenže mysl, která hledá jistotu atouží po úspěchu, není inteligentní, atím pádem nedokáže celistvě jednat. Celistvé jednání je možné pouze tehdy, když si člověk uvědomuje vlastní podmíněnost, vlastní rasové, národnostní, politické anáboženské předsudky: pouze ajedině tehdy, když si uvědomuje, že „já“ ze své podstaty vždy rozděluje.

Život je hluboká studna plná vody. Můžete kní přicházet smalými džbánky avody nabírat jenom po troškách, nebo kní můžete přicházet svelikými džbery avody nabírat tolik, že nikdy nebudete trpět žízní. Právě mládí je časem, kdy můžeme hledat, kdy můžeme se vším experimentovat. Škola by mladým lidem měla pomoci objevit jejich životní poslání amorální povinnost, ne je nutit biflovat fakta aodborné znalosti. Měla by být živnou půdou, vníž vyrostou beze strachu, šťastně acelistvě.

10
Myšlení nemůže vyřešit problém „já“

Čím více onějakém problému přemýšlíme, čím více ho rozebíráme, analyzujeme arozprávíme oněm, tím je stále složitější. Je tedy možné kněmu přistoupit celostně, vjeho úplnosti? Jak to udělat? Protože to mi připadá jako naše největší potíž. Našich problémů přibývá – bezprostředně hrozí válka, naše vztahy trpí nejrůznějšími neduhy –, ale jak tomu všemu můžeme porozumět cele abeze zbytku? Řešení očividně nalezneme pouze tehdy, když se na věc dokážeme dívat jako na celek – nikoli po částech, jednotlivě. Kdy je něco takového možné? Nepochybně jedině tehdy, když ustane proces myšlení, který vyvěrá zega, z„já“, ztradice, podmíněnosti, předsudků, naděje izoufalství. Můžeme tomuto „já“ porozumět, nikoli rozborem, ale tím, že ho spatříme takové, jaké je, že si ho budeme uvědomovat jako skutečnost, ane jako teorii? Ne tím, že se ho budeme snažit rozpustit se záměrem dosáhnout nějakého cíle, ale tím, že budeme jeho činnost nepřetržitě pozorovat vakci? Dokážeme ho sledovat, aniž bychom se ho snažili jakkoli potlačovat nebo posilovat? Vtom je ta nesnáz, že? Kdyby vnikom znás nebyl onen střed vpodobě „já“, atudíž ani touha po moci, postavení, autoritě, přetrvání asebezáchově, všechny naše problémy by se nepochybně rázem vyřešily!

Dokud probíhá činnost mysli, není místo pro lásku. Jakmile procitne láska, už nebude místo pro sociální problémy naší společnosti.