Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Pavel Beneš, Ph.D.

ZRAKOVÁ POSTIŽENÍ
behaviorální přístupy při edukaci s pomůckami

Recenzenti:
Prof. PaedDr. Miroslava Bartoňová, Ph.D., doc. PhDr. Karel Pančocha, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019
Cover Design © Antonín Plicka 2019
Cover Photo © depositphotos.com 2019
Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7111. publikaci
Odpovědná redaktorka Karla Hejduková
Sazba a zlom Josef Lutka
Počet stran 136
1. vydání, Praha 2019

Tiskárna v Ráji s.r.o., Pardubice

Názvy produktů, firem apod. použité v této knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-2635-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-2634-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-2110-6 (print)

Úvod

Při své každodenní praxi se pedagogičtí a rehabilitační pracovníci setkávají nejen se zdravými jedinci, ale také s osobami, které vyžadují více individuálního přístupu a mají určité specifické nároky. Oblast speciální pedagogiky se věnuje jedincům s různými postiženími a se zdravotními znevýhodněními. Snahou pedagogů je tak jejich začlenění mezi běžnou populaci a posílení jejich individuality v závislosti na prostředí, ve kterém se vyskytují.

V poslední době se dostává do popředí zájmu aplikovaná behaviorální analýza (ABA), což je vědní obor, který se zabývá vztahem chování jedince a jeho prostředí. Tento obor je více realizován v angloamerických zemích, ale v posledních dekádách se zájem o něj zvyšuje také u nás. Techniky ABA je možné použít jak u zdravých jedinců, tak především u jednotlivců s vývojovým či mentálním postižením. Takové osoby často vykazují zhoršené chování v různých oblastech, jako je komunikace, společenské chování, samostatnost a péče o sebe sama, tak i v senzoricko-motorických funkcích. Jednotlivá omezení je pak limitují ve schopnostech plnit své základní potřeby, zajistit si zaměstnání, rozvíjet přátelství, zapojit se do různých volnočasových aktivit a komunikovat se svým okolím. Výskyt problémového chování je poměrně běžný a zpravidla brání i v rozvoji repertoáru chování. Například u osob s těžkým mentálním postižením bývají přítomné projevy agrese, sebepoškozování nebo dokonce ohrožení vlastního života, což představuje pro jedince vážné zdravotní riziko.

Tato monografie se zabývá základním přehledem metod a vlastnostmi aplikované behaviorální analýzy, které je možné použít u širšího spektra osob, především zdravých jedinců, a to v oblasti posílení jejich zrakových funkcí a v rehabilitačním procesu vidění při nácviku s jednotlivými typy optických pomůcek. Díky zraku člověk získává téměř 90 % veškerých informací ze svého okolí, proto byly zrakové funkce hodnoceny jejich následným poskytnutím, samotným nácvikem a prací s nimi. Jednalo se nejčastěji o brýle, dále pak o kontaktní čočky a různé zvětšovací pomůcky. Cílem bylo zmapovat nejen situaci různých úrovní zrakového postižení, která jsou přítomná nejen u běžné populace, ale také u osob s lehkým mentálním postižením.

Kniha je strukturována do pěti kapitol, z nichž první čtyři tvoří teoretická východiska k prezentovanému tématu, pátou kapitolou je pak výzkumná část.

Předložená multidisciplinární výzkumná monografie je určena zájemcům o obory související se speciální pedagogikou, psychologií, oční optikou, optometrií, ortoptikou, zrakovou terapií, oftalmologií, dále pro zdravotní sestry apod. Zdravotníci i nelékařské profese zde naleznou propojení napříč jednotlivými obory, čímž je poukázáno na nutnost komplexního přístupu a komunikace při hodnocení jak zdravotních, tak osobnostních a kognitivních schopností daného jedince.

1Teoretická východiska

Pro přiblížení problematiky potřeb jedinců se specifickými nároky aspeciálními vzdělávacími potřebami jsou uvedeny činnosti studijních iprofesních oborů, které se snaží ojejich vzdělání, začlenění doběžné společnosti aposílení vlastní osobnosti.

1.1Inkluze ainkluzivní vzdělávání, sociální inkluze

Záměrem vzdělávacích institucí posledních let je snaha začlenit všechny osoby (žáky, studenty apod.) dosystému běžného vzdělávání aumožnit jim tak získat vzdělání pomocí individuálního přístupu nazákladě jejich individuálních potřeb. Tato činnost je idnes stále diskutovaným tématem, zejména vsouvislosti shistorickými rozdíly vespolečnosti ademografickou strukturou vnaší republice (Bartoňová, Vítková, 2015). Podle „Úmluvy oprávech osob se zdravotním postižením“ (schválené Valným shromážděním OSN vroce 2006) se jedná ozajištění přístupu osob kfyzickému, sociálnímu, kulturnímu aekonomickému prostředí, dále kinformacím, kekomunikaci, kevzdělávání arehabilitaci. Úkolem Úmluvy je pak zajistit achránit stejný přístup kprávům asvobodám pro osoby se zdravotním postižením azajistit respektování jejich důležitosti.

Inkluze respektuje každou individualitu, je založená namorálním postoji avítá různorodost jako bohatý zdroj učení (About inclusion [online]; Vrubel, 2015). Jedním zdůležitých faktorů je respekt arovnost požadavků mezi všemi osobami vdané skupině. Inkluze je principiálně vefilozofickém pojetí představa jednotného vzdělávacího systému všech jedinců dohromady, přičemž jsou zachovány srovnatelné úrovně kvality, ato vesrovnatelných věkových skupinách. Je možné inkluzi také chápat jako určitý stav člověka, se kterým se dostává dospolečnosti, ata přijímá aakceptuje jeho odlišnosti. Obecně se dá říci, že každá společnost se skládá zjednotlivců srůznými individuálními rozdíly. Pro začlenění dotřídního kolektivu lze inkluzi chápat jako vytvoření diferencovaných podmínek pro jednotlivé žáky tak, aby je školní prostředí optimálně rozvíjelo povšech stránkách.

Inkluze je poměrně moderní pojem, který bývá spojován nebo zaměňován spojmem integrace. Jedná se ooznačení vcelku totožné, ikdyž inkluze je jakýmsi posunem integrace azahrnuje vsobě odlišný přístup vzařazení všech jedinců (dětí, žáků, studentů) doběžné školy, respektive vzdělávacího zařízení. Integrace vpodstatě zastupuje prostředí běžné vzdělávací instituce, která nabízí jedincům se speciálními vzdělávacími potřebami prostředky apodporu pro naplnění jejich speciálních vzdělávacích potřeb (Vrubel, 2015; Pipeková akol., 2010). Integrace se zaměřuje napotřeby znevýhodněného jedince, vyžaduje si expertízy specialistů, využívá speciální intervence, orientuje se pro prospěch integrovaného jedince adílčí změny vjeho prostředí, dále se zaměřuje navzdělávání osob se zdravotním postižením azávěrečné hodnocení je poté realizováno expertem. Oproti tomu inkluze se zaměřuje napotřeby všech vzdělávaných osob, využívá expertizy běžných učitelů, orientuje se nadobrou výuku pro všechny jedince, sleduje prospěch pro všechny jedince, soustřeďuje se nacelou skupinu avzdělávací instituci, uplatňuje se celková strategie učitele, který při hodnocení podtrhuje vzdělávací faktory.

Vinkluzivní škole se vzdělávají všichni žáci společně, což snižuje jejich případné vyčlenění zvýuky izkolektivu vrstevníků. Tím se zároveň předchází také určité sociální či edukační diskriminaci. Vinkluzivní škole je každý jedinec vítán, žáci si vzájemně pomáhají, rozvíjí se oboustranná spolupráce pedagogů arodičů se vzájemným respektem vdané komunitě. Aby měli jedinci se speciálními vzdělávacími potřebami (SVP) zinkluzivního vzdělávání užitek, vyžadují změny vesmyslu struktury anaplňování jejich vzdělávacích, sociálních aemocionálních potřeb (Bartoňová, Vítková, 2015; Janková, 2015). Pokud má být inkluze úspěšná, je nutné doučebních stylů avzdělávacích potřeb jedince začlenit určité prostředky (Tomlison, 1997; Co je inkluze [online]). Rozdíly lze hledat vkonkrétních případech, podmínkách apodle toho, kjakým cílům vespolečném vzdělávání směřují. Jde především opodporu osob surčitým zdravotním postižením, tím pádem se speciálními vzdělávacími potřebami. Je tedy nasnadě, že jedním zcílů je eliminace jejich diskriminace aznevýhodnění vevzdělávání, respektive maximální sociální začlenění. Vkomunitě supevněnými sociálními vztahy avazbami dochází ikdalšímu rozvoji emocionálních potřeb, což je hodnoceno jako pozitivní zkušenost. Inkluze je rozebírána také naúrovni možné realizace jednotlivých zemí avzdělávacích systémů. Fungující inkluzivní vzdělávací zařízení jsou tedy učícími organizacemi, které vespojení narozhodujících procesech nabízí intenzivní spolupracující interprofesní tým externích odborných pracovníků, speciálních pedagogů, jedincem, jeho rodinou adalšími. Pro úspěšné inkluzivní vzdělávání jsou nezbytné kladné inkluzivní postoje aangažovanost všech aktérů inkluze.

Inkluzivní vzdělávání zahrnuje:

•aktivizaci inkluzivních hodnot

•pohlížení naotázku života asmrti nastejné úrovni

•podporu každého jedince, aby se cítil začleněn

•zapojení dětí adospělých navzdělávacích avýukových aktivitách, zvýšení participace namezilidských vztazích vmístních školských zařízeních

•snížení vyloučení, diskriminace, bariér při učení

•restrukturalizaci kulturního asociálního prostředí způsobem, jakým reagují naodlišnosti ujedince stejným přístupem

•propojení vzdělávání smístní aglobální realitou

•učení se minimalizovat bariéry pro posílení aprospěch dítěte

•názornost rozdílů mezi dětmi adospělými jsou inspirací pro výuku, nikoliv jako problém

•uznání práva dítěte nakvalitní vzdělání vesvé lokalitě

•zpřístupnění školy pro asistenty arodiče, ale iděti

•důraz narozvoj školních komunit, hodnot aúspěchů

•podpora vzájemných vztahů mezi školami akomunitami

•uznání, že inkluze vevzdělávání je jedním zaspektů začlenění se dospolečnosti

Je namístě uvést termín inkluzivní pedagogika, což je obor zabývající se možnostmi optimálního vzdělávání osob se zdravotním postižením, narušením či ohrožením vpodmínkách běžných vzdělávacích institucí (Co je inkluze [online], Bartoňová, Vítková, 2015).

Vroce 2015 bylo inkluzivní vzdělávání jednou zpriorit MŠMT, kdy následovala tvorba řady legislativních kroků, metodik, ale také realizace vOperačním programu Výzkum, vývoj avzdělávání (OP VVV). Natuto prioritu je cílen nový dokument Strategie vzdělávací politiky ČR doroku 2020, který prezentuje nastavení podmínek pro vzdělávání všech žáků takovým způsobem, aby došlo kzabezpečení adekvátních podpůrných opatření, která jsou nezbytnou součástí zajištění vzdělávacích potřeb každého jedince. Jedná se tak oimplementaci konkrétních činností napodporu rovných příležitostí aspravedlivých přístupů kekvalitnímu vzdělávání, včetně opatření sloužících jako prevence proti případnému opouštění ze vzdělávacího procesu udaných cílových komunit (Bartoňová, Vítková, 2015; Co je inkluze [online]). Patří sem iosoby sjazykovou bariérou. Dále je vytvořen Akční plán inkluzivního vzdělávání naobdobí let 2019–2020 (APIV), který uvádí rozvoj potenciálu ukaždého jednotlivce, nejen co se týká individuálního přístupu, ale také podpory jejich osobnostní otevřenosti apozitivního přístupu kdruhým osobám.

Tři strategické cesty dokumentu jsou:

•informace, data aotevřená komunikace

•škola, pedagog akaždý žák

•mezioborová spolupráce

Každá zuvedených intervenčních oblastí je vždy uvedena základní kontextovou analýzou, která prezentuje současný stav sledované oblasti.

Další součástí je podpora samotných pedagogických pracovníků, zejména při rozvoji jejich kompetencí, nezbytných pro dosažení principů inkluzivního vzdělávání. Strategií je větší komunikace spedagogickými pracovníky, poznat jejich názory amít zpětnou vazbu, diskutovat onejlepších možných podmínkách pro proces vzdělávání. Stím souvisí další vzdělávání pedagogických pracovníků především voblastech diagnostiky, individuálního školení, výuky heterogenních skupin, formativního hodnocení ahodnocení výstupů vkontextu individualizovaných cílů vzdělávání. Kdalším záměrům lze zahrnout také zabezpečení kvality poradenských služeb, které jsou školám poskytovány. Pro inkluzivní vzdělávání jsou nezbytní kvalitní pedagogičtí pracovníci, které je třeba motivovat adosystému vzdělávání získat (Vrubel, 2015; Pančocha, 2013).

Každý učitel musí znát charakteristiku daného jedince se SVP, dále pak iprostředky, kterými jej bude při výuce podporovat. Proto, aby se učitel vprostředí inkluzivní školy mohl přizpůsobit individuálním potřebám jedince se specifickými vzdělávacími potřebami, měl by respektovat následující faktory. Těmi jsou diversita (různorodost) – komunita je více heterogenní, což je důležité pro všechny zúčastněné jedince vdaném kolektivu; spolupráce (kooperace) – vzájemná spolupráce více pedagogů umožní vytvořit více efektivních strategií při procesu výuky; flexibilita – potřeba umět se přizpůsobit rozmanité skupině jedinců ajejich potřebám; hodnocení – poskytnout možnost evaluace vrůzných stylech hodnocení, nejen např. písemnou formou; integrita – snaha klást potřeby jedinců navyšší úroveň, než jsou úkoly plynoucí ze socioekonomických přístupů; ambice – záměr postarat se opotřeby všech osob, včetně stanovení cílů rozšiřujících jejich zkušenosti; harmonie – komplexní aefektivně fungující aspolupracující instituce (Bartoňová, Vítková, 2015; Co je inkluze veškole? [online]).

Například vNěmecku byl vytvořen koncept propojující speciálně-pedagogické služby, jakými jsou podpora, doprovod, poradenství, respektive edukační proces vběžné vzdělávací instituci anení závislý nakoncepci, škole či regionu. Koncept shrnuje návrh, aby žáci snárokem naspeciálně-pedagogickou podporu aporadenské služby byli vkompetenci běžné školy aspeciálně-pedagogických služeb (Slowík, 2007; Pipeková akol., 2010). Ažáci snárokem naspeciálně-pedagogickou nabídku vzdělávání byli jak vkompetenci nabídky inkluzivního vzdělávání, tak vkompetenci speciální školy.

Výhodou inkluzivní třídy je stimulace učebním prostředím zejména voblasti komunikace. Týká se to především vývoje adaptivních schopností ujedinců smentálním postižením. Také osoby stělesným postižením dosahují pozitivního efektu vinkluzivním prostředí. Základním pilířem kvalitního vyučování je vždy efektivní vedení třídy, skupiny. Úspěšný pedagogický výkon je možné měřit podle míry dosažených cílů vyučované skupiny.

Agenda inkluzivního vzdělávání zasahuje dopůsobnosti řady interprofesních amultidisciplinárních aktérů, ato navšech úrovních. Jednotliví účastníci inkluzivního procesu musí spolupracovat napodpoře vzdělání daného jedince tak, aby jejich participace přinesla koordinovaný apozitivní synergický efekt. Bohužel se dnes, byť vmenší míře, setkáváme sobčasnou absencí kvalitní mezioborové spolupráce akomplexní intervence. Knastavení kvalitního strategického řízení aposílení odborného aparátu je nutné stanovit přesné podmínky apravidla aznich vytvořit funkční platformu metodického vedení jednotlivých segmentů spolupráce (Vrubel, 2015; Slowík, 2007; Pipeková akol., 2010).

Index inkluze je jedním zfaktorů, kterým lze sledovat proces inkluze nadané vzdělávací instituci. Jde tedy ojakýsi nástroj hodnocení inkluze prostředí školy, který může dále zjišťovat modifikaci bariér vedukačním procesu, směr rozvoje organizace adalší.

Sociální inkluze je důležitým prostředkem sociálních opor, kdy se jedná opomoc adekvátního sociálního začlenění jedinců se speciálními potřebami. Dochází tak kvytvoření poměrně rozmanité společnosti jedinců, kteří vnímají ostatní jako sobě rovné, bez ohledu naodlišnosti (Vrubel, 2015; Co je inkluze veškole? [online]). Jde tedy ovytvoření příznivého prostředí pro osobu se zdravotním postižením vrámci okolní společnosti, která jí umožní zlepšit podmínky, příležitosti aschopnosti vedoucí kudržení důstojnosti aefektivnímu zapojení dosociálního života (UNESCO, 1994). Vprosazování inkluzivní společnosti aktivně participuje většina evropských států.

Ikdyž je poměrně složité přesně popsat informovanost veřejnosti ohledně inkluze, respektive inkluzivního vzdělávání, lze jednoznačně konstatovat, že se jedná omultioborovou provázanost, to jak odbornou (pedagogickou), tak veřejnou (Pipeková akol., 2010; Finková, 2007). Sohledem nadostupné informace je snahou oslovit veřejnost více tématem inkluzivního vzdělávání, protože jsou stále patrné tendence vpostojích veřejných diskuzí, které následně mají vliv naglobální náhled nainkluzi jako společensko-politický problém výrazně ovlivňující její budoucnost. Je tak vhodné cílit kampaně načást veřejnosti, která je neinformovaná, má nevyhraněné postoje ktomuto tématu anení oproblematice přesvědčená. Proto komunikační kampaň založená nasrozumitelných argumentech, nabízející faktické znalosti aprůběžné mapování stavu vzdělávacího systému, umožní sjednotit faktory inkluzivního vzdělávání nachápání celé problematiky.

1.2Speciální pedagogika aspeciální andragogika

•logopedie – pedagogika ujedinců sporuchou vkomunikační oblasti, kam se řadí vady řeči, ale také specifické vývojové poruchy učení spojené smluveným projevem: při edukaci je nutná intenzivní logopedická péče. Důraz je kladen nakomunikaci, to jak vpísemném, tak imluveném projevu, včetně projevu neverbálního.

•surdopedie – pedagogika uosob se sluchovým postižením: edukace sluchově postižených jedinců může probíhat naškolách, které mají ktomu vytvořené odpovídající vzdělávací podmínky natypu acharakteru postižení sluchového orgánu. Při výuce je více kladen důraz nakomunikační vzdělávání (orální, bilingvální). Mnozí však při vzdělávání preferují jazyk vizuálně motorický – znakový jazyk.

•oftalmopedie (tyflopedie) – pedagogika uosob se zrakovým postižením: edukace se odvíjí odtypu očního postižení, resp. charakteru ztráty funkčního vidění atypu vzdělávacího zařízení. Jedincům se zrakovým postižením chybí především odpovídající prostorová orientace, proto jsou hendikepováni ivbezpečnosti pohybu avystupování naveřejnosti (Pipeková akol., 2010). Variabilním faktorem pak je, zda při edukačním procesu využívají ještě zbylé zrakové funkce, či zda jsou již řazeni jako nevidomí.

1.3Úvod doaplikované behaviorální analýzy

Definice zpravidla zahrnují následujících šest složek:

6.Porozumění.

+

CHOVÁNÍ

–