Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Brad Stulberg, Steve Magness

Na vrcholu
Posuňte své možnosti, vyhněte se vyhoření a dosáhněte nejlepších výsledků díky nové vědě o úspěchu

Přeloženo z anglického originálu knihy Brada Stulberga a Steva Magnesse Peak Performance: Elevate Your Game, Avoid Burnout, and Thrive with the New Science of Success, vydaného nakladatelstvím Rodale Books, New York, 2017.
This translation published by arrangement with Rodale Books, an imprint of the Crown Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC.
Copyright © 2017 by Brad Stulberg and Steve Magness
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7213. publikaci

Překlad Ivana Sýkorová
Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Počet stran 240
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-2784-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-2783-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-2230-1 (print)

Věnováno Caitlin, mámě, tátovi, Loisovi a Erikovi

----------------------------------

Věnováno mámě, tátovi, Emily a Phillipovi

----------------------------------

A všem vědcům a úspěšným lidem, jejichž výjimečné dílo
tvoří základy této knihy. Děkujeme, že jste nám poskytli dílky
skládačky, kterou jsme mohli sestavit.

Poznámka vydavatele

Tato kniha má sloužit pouze jako zdroj informací, nikoli jako lékařská příručka. Informace uvedené v knize vám mají pomoci činit informovaná rozhodnutí o svém zdraví. Nemají sloužit jako náhrada jakékoli léčby, kterou vám předepsal lékař. Máte-li podezření, že trpíte zdravotními potížemi, důrazně vám doporučujeme, abyste vyhledali odbornou lékařskou pomoc.

Informace v této knize mají doplňovat, nikoli nahrazovat fyzické cvičení či trénink. Všechny formy cvičení přirozeně představují určitá rizika. Editoři a vydavatel doporučují čtenářům, aby převzali plnou odpovědnost za svou bezpečnost a s ohledem na svá omezení nepřepínali síly. Než se pustíte do cvičení podle této knihy, ujistěte se, že cvičební nářadí a pomůcky jsou v dobrém stavu, a neriskujte nad rámec svých zkušeností, schopností, fyzické kondice a zdatnosti. Plány cvičení a výživové programy v této knize nemají nahrazovat cvičení ani diety předepsané vaším lékařem. Stejně tak u všech cvičení a výživových programů platí, že než je začnete praktikovat, měl by je schválit váš lékař.

Zmínka o konkrétních společnostech, organizacích nebo úřadech v této knize neznamená, že je autor či vydavatel podporují, ani že tyto společnosti, organizace nebo úřady podporují tuto knihu, autora nebo vydavatele.

O autorech

Brad Stulberg píše o zdraví a vědě zabývající se lidskou výkonností. Píše sloupky pro časopisy Outside a New York, jeho články byly publikovány také v těchto médiích: Forbes, NPR, Los Angeles Times, Runner’s World a Harvard Public Health Review.

Brad v minulosti pracoval jako konzultant ve společnosti McKinsey & Company, kde poskytoval poradenství špičkovým manažerům společností z celého světa, zaměřené na širokou škálu problémů. Je nadšeným sportovcem a milovníkem přírody. Brad žije v severní Kalifornii s manželkou Caitlin, společně se starají o dvě kočky. Brada můžete sledovat na Twitteru @Bstulberg.

Steve Magness je trenérem špičkových dálkových běžců, trénoval také řadu sportovců během přípravy na olympijskou kvalifikaci, mistrovství světa a olympiádu. V současné době působí jako trenér na Houstonské univerzitě.

Steve je průkopníkem inovací ve sportu a je proslulý integrací vědy a praxe. Působí jako pomocný profesor na univerzitě St. Mary’s University se zaměřením na sílu a podmiňování a jako odborný konzultant spolupracoval s médii Runner’s World, New York Times, New Yorker, BBC, Wall Street Journal a ESPN The Magazine. Svou první knihu The Science of Running vydal v roce 2014. Ve své středoškolské běžecké kariéře zaběhl Steve míli v čase 4:01. Žije v Houstonu v Texasu. Steva můžete sledovat na Twitteru @SteveMagness.

Napsali o knize…

„Dokážu se ztotožnit s tolika věcmi z této knihy. Brad a Steve přinášejí praktické rady, jak zlepšit výkonnost na pracovišti nebo na sportovním poli, a pečlivě propracovaný náhled, jenž vám pomůže pochopit špičkovou výkonnost i prostředky k jejímu dosažení.“

Dick Costolo

ředitel společnosti Chorus, bývalý ředitel společnosti Twitter

„Brad Stulberg je jedním z mých oblíbených autorů, který se věnuje mým dvěma oblíbeným tématům: fyzické a duševní výkonnosti. Tato kniha obě témata spojuje.“

Ryan Holiday

autor bestsellerů Překážka jako výzva a Ego je váš nepřítel

„Kniha Na vrcholu objasňuje tajemství optimalizace výkonnosti s pomocí vědeckých závěrů a názorů nejlepších sportovců, umělců a myslitelů na světě, přičemž nabízí návod, jak proměnit svá omezení ve výhody, jak ze sebe dostat to nejlepší a především jak si výkonnost udržet dlouhodobě. Knihu si rozhodně musí přečíst každý, kdo se zajímá o to, jak plně využít svůj největší potenciál!“

Rich Roll

autor knih Hledání ultra a The Plantpower Way

„Brad Stulberg je jeden z nejnadanějších odborných autorů naší doby, mistrovsky transformuje fascinující vědecké objevy do nových strategií. Kniha Na vrcholu nabízí dobře uplatnitelné poznatky z nejnovějších výzkumů v oblasti špičkových výkonů. Tuto knihu by si měl přečíst každý, kdo chce zvednout laťku, překročit své hranice a vystoupit z komfortní zóny.“

Kelly McGonigalová

lektorka psychologie na Stanfordově univerzitě a autorka knih
The Willpower Instinct a The Upside of Stress

„Co mají společného skvělí umělci, špičkoví sportovci a výjimeční vědci? Více, než byste čekali, jak odhalují Brad Stulberg a Steve Magness v úžasné syntéze bořící zavedené názory a objasňující skryté vzorce, jež podporují vysokou výkonnost napříč obory.“

Alex Hutchinson

autor sloupků Sweat Science pro časopis Runner’s World
a autor knihy What Comes First: Cardio or Weight?

„Knihu Na vrcholu by si měl přečíst každý, kdo chce růst a touží dosáhnout úspěchu v jakékoli životní oblasti. Kniha je dobře přístupná a čtivá, odhaluje, co mají společného úspěšní lidé napříč různými obory činnosti, a učí nás, co můžeme udělat pro to, abychom dosáhli úspěchu, po jakém toužíme. Jsem nadšená, že mohu vědomosti z knihy uplatnit nejen při běhání, ale i v jiných oblastech.“

Kara Goucherová

dvojnásobná účastnice olympijského maratonu

„Kniha Na vrcholu je plná inspirace a informací a měl by si ji přečíst každý, kdo se snaží o optimalizaci své výkonnosti. Tuto knihu si rád přečtu znovu a budu se k ní vracet i v dalších letech.“

Matt Billingslea

bubeník ve skupině Taylor Swiftové

„Brad a Steve odhalují tajemství nejúspěšnějších lidí na světě, aby nám pomohli k efektivnějším výkonům. Knihu Na vrcholu by si měl přečíst každý, jak sportovci, tak umělci a zcela jistě také podnikatelé. Jednoduše řečeno je tato kniha pro každého, kdo chce pozvednout své schopnosti na vyšší úroveň.“

Dr. Bob Kocher

partner ve společnosti Venrock Capital, konzultující profesor lékařské fakulty Stanfordovy univerzity, v minulosti také odborný poradce prezidenta USA v oblasti zdravotnictví

„Všichni si říkáme, proč někteří lidé dosáhnou velkých úspěchů a jiní ne. Vypadá to jako záhada. Kniha Na vrcholu přináší vědecké poznatky objasňující návyky nejúspěšnějších lidí, ovšem především nám ukazuje, jak přínosné může být, když je uplatníme ve svém životě.“

David Goss

emeritní profesor matematiky na Ohijské státní univerzitě

„Když jsem četl knihu Na vrcholu, zjistil jsem s překvapením, že existují vědecké výzkumy dokládající pravdivost závěrů, k nimž jsem dospěl ve snaze maximalizovat své schopnosti v kariéře profesionálního běžce. Překvapivé závěry Brada a Steva čtenáře jistě přivedou k zamyšlení a budou je motivovat ke změnám soutěžní mentality, jež jim umožní dosáhnout špičkových výkonů.“

Ryan Hall

držitel rekordu Spojených států v půlmaratonu

„Kniha Na vrcholu do hloubky zkoumá cyklus intenzivní kreativity, který zůstává říší záhad i pro mě – navzdory mým nejlepším snahám vytěžit z něj maximum. Myslím, že je zřejmé, že Stulberg a Magness přišli na něco výjimečného.“

Emil Alzamora

mezinárodně uznávaný sochař

PŘEDMLUVA

Je možné dlouhodobě
odvádět vysoké výkony
a udržet si zdraví?

V létě roku 2003 seděl nervózní osmnáctiletý mladík na travnaté ploše lemované osmi lajnami tréninkových drah a vyčkával, až ho vyvolají, aby se dostavil na startovní čáru. Nebyl to jen obyčejný vysokoškolský atletický mítink, ani mistrovství, byl to závod Prefontaine Classic, nejvýznamnější podnik ve víceboji. Ještě před pár dny seděl tentýž mladík na hodině fyziky a myslel na svou školní lásku Amandu. Teď je obklopený nejlepšími běžci světa a přemítá, jak uspěje v nejprestižnější disciplíně – běhu na jednu míli.

Zatímco hvězdy, jako byl olympijský medailista Bernard Lagat, předváděly své předsoutěžní rituály, on se snažil rozptýlit hraním her na kapesní konzoli Game Boy. Mezi ostatními působil jako pěst na oko. Před několika dlouhými minutami byli sportovci povoláni z tréninkové zóny na start a on musel opustit pohodlný svět hry Super Mario Bros. Když vstupoval do arény stadionu Hayward Field, který se nacházel v areálu Oregonské univerzity – a byl považován za Mekku běžců, pokud vůbec nějaká existuje –, opakoval si stále dokola jako mantru: „Nedívej se nahoru, nedívej se nahoru.“ Televizní stanice NBC tak na obrazovky v celé zemi přenášela jen záběry na vrcholek jeho hlavy, na nichž nebyl vidět obličej. Než se dokázal srovnat s tím, že poběží vedle Kevina Sullivana, který na předchozí olympiádě vybojoval páté místo, už z reproduktorů hlasitě vyvolávali jeho jméno. Iluze klidu se rázem roztříštila. Tělem mu projela vlna úzkosti. I ta nepatrná troška jídla se ze žaludku drala vzhůru. „Sakra. Už je to tady,“ pomyslel si, když startér zvedal pistol k výstřelu, „hlavně se nepoblij.“

Za čtyři minuty a jednu sekundu bylo po všem. Za tu krátkou dobu se stal šestým nejrychlejším vysokoškolákem v běhu na jednu míli v historii Spojených států, nejrychlejším vysokoškolským běžcem v zemi v té době a pátým nejrychlejším běžcem na světě v juniorské kategorii. Běžel bok po boku s univerzitní superstar Alanem Webbem, který dosáhl času 3:53 a který později vytvořil americký rekord s časem 3:46. Skončil na dosah ruky za olympionikem Michaelem Stemberem a předběhl tehdejšího amerického šampiona v běhu na jednu míli Seneku Lassitera, který ze závodu rychle odstoupil poté, co ho studentík v posledním kole zanechal v prachu za sebou. Jinými slovy se dá říci, že se z něj oficiálně stal mladý fenomén.

I přesto na něm bylo znát zklamání, že skončil těsně za magickou hranicí čtyř minut. Když vyhlašovali oficiální výsledky, stanice NBC vysílala záběr na šlachovitého, zcela vyčerpaného mladíka, který schovával obličej v dlaních. Jakmile odezněla prvotní záplava emocí, neubránil se těžce zaslouženým pocitům spokojenosti. Pomyslel si: „Je mi teprve osmnáct a už běhám na nejvýznamnějším profesionálním mítinku v zemi, překonání čtyřminutové hranice bude brzy minulostí.“

Komentátoři NBC se rozplývali nad výkonem univerzitního studenta. „Má-li už tak mladý závodník takovou disciplínu, zaslouží si uznání,“ říkali svorně. Kdyby jen věděli…

K dosažení tak velkého úspěchu bylo potřeba mnohem víc než jen talent a tvrdá dřina. Zeptejte se těch, kdo ho znali. Všem by na mysli vytanul stejný příměr: posedlost. Bylo to jediné slovo, které přesně sedělo. Kamarádi i rodina ho opakovali tak často, že by se dalo snadno přejít jako otřepaná fráze, jako klišé. Jenže to tak nebylo.

Každý den monotónně usiloval o dosažení dokonalosti. Vstát v šest ráno, uběhnout patnáct kilometrů, jít do školy, posilovat s činkami a v šest večer uběhnout dalších patnáct kilometrů. Aby se vyhnul zranění a nemocem, dodržoval striktní dietu a chodil spát o hodiny dříve než jeho vrstevníci. Jeho život byl cvičením síly vůle a sebeovládání.

Trval na dodržování tréninkového plánu za všech okolností, i když to mohlo znamenat, že musí uběhnout 160 kilometrů i během týdenní dovolené na výletní lodi – běhal dokola na 160 metrů dlouhé dráze na horní palubě lodi, dokud ho nezastavila únava a nevolnost. Běhal v tropických bouřích, v letních vlnách veder i v období rodinných krizí. Žádná přírodní ani lidská katastrofa mu nemohla zabránit v tréninku. Jeden z dalších příkladů jeho posedlosti se projevoval v jeho milostném životě, nebo spíše v jeho absenci. Už dlouho dluží omluvu jedné nešťastné dívce, s níž to ukončil jednoduše jen proto, že se mu v době, kdy s ní chodil, přestalo dařit na závodech, byť ona za to pochopitelně vůbec nemohla. Jeho posedlost vyplynula na povrch každý víkend, kdy s železnou pravidelností raději chodil spát v deset hodin, než aby vyrážel na večírky nebo vyhledával příležitosti, jak se seznámit s dívkami. Jinými slovy se dá říci, že měl hodně daleko do běžného studenta, jenže na druhou stranu, běžní studenti neuběhnou míli za čtyři minuty. Měl v sobě touhu vyhrávat – nekonečné, nezdolné odhodlání udělat vše, co bylo v jeho silách, aby dosáhl svých cílů. A vynaložené úsilí se vyplácelo.

Byl jedním z nejrychlejších osmnáctiletých běžců na planetě a jedním z nejrychlejších univerzitních běžců v historii sportu. Téměř všechny univerzity v zemi mu nabídly stipendium, od sportovně zaměřených škol, jako je Oregonská univerzita, po akademické klenoty, jako je Harvard. Jeho sny byly plné olympijských kruhů, medailí a představ o dobytí světa. A všechny byly reálné.

O pár let později se na opačném konci země, ve Washingtonu, DC, připravoval mladý muž na první den v nové práci. Po obvyklé ranní hygieně – vyčistit si zuby, oholit se, dát si sprchu, obléci se a vypravit se –, kterou se mu podařilo smrsknout do dvanácti minut, spěchal ze dveří. Ne vždy se jeho rána odehrávala v takovém poklusu. Ale po dvou letech, kdy pracoval pro elitní konzultační firmu McKinsey & Company, aplikoval do vlastního života tytéž chytré tipy na zvýšení efektivity, jejichž prostřednictvím pomáhal nejúspěšnějším společnostem z žebříčku Fortune 500. Žádné zbytečnosti. Žádné prostoje. Vše perfektně zorganizované. Jedinou nevýhodou ultra efektivních rán bylo to, že se docela zapotil, což ještě umocňoval těsně padnoucí oblek a vysoká vlhkost vzduchu v letním Washingtonu, DC.

Cestou pěšky do práce se prvních deset minut zaobíral jedinou myšlenkou: Přestaň se potit. Nebyl zvyklý nosit oblek. Ten byl vylepšením šatníku, jež si vyžádala nová práce. Musí postup ranního vypravování změnit – buď mu věnovat více času, nebo snížit teplotu vody ve sprše. Možná obojí. Tento druh analytického myšlení mu šel velmi dobře. V posledních měsících sestavil model, který projektoval ekonomický dopad reformy systému zdravotní péče ve Spojených státech, radikální a nepříjemnou legislativu, která bude pro mnohá odvětví znamenat velký otřes. Model prošel vládním kolečkem a experti, z nichž většina byla dvakrát starší než on, se shodli, že je zatraceně dobrý. Nepochybně mu pomohl k nové práci.

Když odbočil na Pennsylvania Avenue, přestal konečně myslet na to, který z úkonů ranní přípravy upraví jako první. „Páni, tohle je úžasné,“ pomyslel si, když dorazil k číslu popisnému 1600, kde stojí Bílý dům. Tady bude pracovat pro prestižní Národní ekonomickou radu a bude pomáhat v týmu poradců prezidenta Spojených států v oblasti zdravotní péče.

Stejně jako v případě většiny výjimečně úspěšných lidí byla cesta mladého odborníka do Bílého domu výsledkem kvalitní DNA a tvrdé dřiny. Už v dětství měl vysoké skóre v IQ testu, ale na druhou stranu nebyl žádný velký génius. Měl výjimečné jazykové nadání, ale jen vcelku průměrné, ne-li horší, matematické schopnosti a prostorovou představivost. Ve škole tvrdě dřel, pravidelně se raději pohroužil do filozofie, ekonomiky a psychologie, než aby popíjel a chodil na večírky. Ačkoli dost obstojně hrál fotbal, rozhodl se nastoupit na Univerzitu v Michiganu a soustředit se pouze na vědu.

Jeho školní úspěchy zaujaly headhuntery z prestižní konzultační společnosti McKinsey & Company. Ve firmě si rychle vybudoval reputaci výjimečně výkonného člověka. Ve volném čase, který mu zbýval po sedmdesáti a vícehodinové týdenní pracovní době, trénoval prezentační dovednosti a četl si Wall Street Journal, Harvard Business Review a stohy knih o byznysu a ekonomice. Jeho přátelé si často dělali legraci, že je „antizábavný“. Nepochybně byl šprt, jenže ho to bavilo.

Kariéra ve společnosti McKinsey strmě stoupala, svěřovali mu stále náročnější a významnější projekty. Zanedlouho dělal poradce generálním ředitelům společností s obratem v řádu miliard dolarů. A v té době, přesně v zimě roku 2010, ho oslovili, aby vytvořil už zmíněný model, který by předpovídal dopady reformy zdravotnictví Spojených států. Herkulovský úkol. Představte si, že se musíte vypořádat s padesáti proměnnými, které jsou ve vzájemné interakci, přičemž žádná z nich není pevně daná, a pak se vás někdo zeptá: „Povězte nám, co se stane v té a té situaci, a předveďte nám to v tomto grafu.“

Pořádně se do projektu zakousl a pracoval ještě usilovněji než kdy dřív. Nemohl spát, buď proto, že pracoval, nebo proto, že byl nervózní, že nepracuje. Měl ustavičně studené ruce a nohy. Doktoři mu tvrdili, že to má ze stresu, ačkoli si nemohli být jistí, protože všechna vyšetření probíhala po telefonu – zkrátka vůbec neměl čas, aby se v běžné pracovní době dostal do ordinace.

Ale nakonec práci dokončil a model fungoval. Byl efektivní a praktický. Začaly ho používat pojišťovny a nemocnice z celé země. Ve skutečnosti fungoval tak dobře, že mu zavolali z Bílého domu a požádali ho, zda by jim pomohl zavádět nový zákon do praxe. Měl pracovat přímo pro prezidentskou kancelář. Přátelé, kteří se mu dříve smáli, že s ním „není žádná legrace“, si z něj teď utahovali, že bude možná jednou řídit celou zemi. Byl stoupající hvězdou ve světě, kde se rychlým tempem řeší významné problémy. Za pár měsíců měl oslavit čtyřiadvacáté narozeniny.

Teď si možná říkáte: Kdo jsou tito lidé a jak se mohu přiblížit jejich úspěchu? Ale my vám budeme vyprávět úplně jiný příběh.

Student, kterého považovali za běžecký fenomén, už nikdy nezaběhl závod rychleji než to léto na dráze Prefontaine Classic. A mladý konzultant se neucházel o post prezidenta, ani se nestal podílníkem významné společnosti. Ve skutečnosti z Bílého domu odešel a od té doby nikdy nedosáhl na významnější pozici. Hvězdy běžce i konzultanta zazářily velmi oslnivě, ovšem výkony začaly stagnovat, zdraví ochabovat a spokojenost se vytrácela.

Podobné příběhy nejsou nijak výjimečné. Dějí se všude a mohou potkat každého. Včetně nás. Tím běžcem je Steve a konzultantem Brad, ano, jsme to my, autoři této knihy.

Potkali jsme se pár let poté, co nás oba postihl syndrom vyhoření, a když jsme si u piva vyprávěli své životní příběhy, uvědomili jsme si, jak se podobají. V té době jsme oba začínali druhý život: Steve jako vědec zabývající se zkoumáním výkonnosti a trenér vytrvalostních sportovců a Brad jako spisovatel. Oba jsme se vydávali na novou životní cestu a neubránili jsme se otázce: Dokážeme dosáhnout nejvyšší úrovně výkonnosti, aniž bychom opakovali dřívější chyby?

Zpočátku jsme se scházeli jako dvoučlenná podpůrná skupina, z níž se postupně vyvinulo blízké přátelství postavené na společném zájmu o výzkum výkonnosti. Hledali jsme odpovědi na tyto otázky: Je možné odvádět dlouhodobě výkony na nejvyšší úrovni a udržet si zdraví? A pokud ano, jak? Jaké je v tom tajemství? Jaké principy předurčují skvělé výkony, pokud je vůbec lze specifikovat? Jak je mohou lidé jako my – tedy v podstatě kdokoli – uplatnit v běžném životě?

Zahlceni těmito otázkami jsme udělali to, co by udělal každý vědec a žurnalista. Při hledání odpovědí jsme studovali literaturu a hovořili s nespočtem výjimečně úspěšných lidí s různými schopnostmi z rozličných oblastí lidské činnosti – od matematiků přes vědce z dalších oborů až po umělce či sportovce. Jak už to tak bývá, po pár sklenkách alkoholu přicházejí mnohé smělé nápady, a tak se zrodila i tato kniha.

Je možné odvádět dlouhodobě výkony na nejvyšší úrovni a udržet si zdraví? A pokud ano, jak? Jaké je v tom tajemství? Jaké principy předurčují skvělé výkony, pokud je vůbec lze specifikovat? Jak je mohou lidé jako my – tedy v podstatě kdokoli – uplatnit v běžném životě?

Nemůžeme zaručit, že po přečtení naší knihy se vám otevře cesta k získání zlaté medaile z olympiády, k namalování skvostného uměleckého díla nebo k průlomovému objevu v matematice. V těchto věcech, bohužel, hraje nespornou roli i genetika. Můžeme vám však zaručit, že kniha vám pomůže rozvinout váš přirozený talent a maximalizovat váš potenciál zdravým a dlouhodobě udržitelným způsobem.

ÚVOD

Velká očekávání

Pojďme začít jednoduchou otázkou. Cítili jste se někdy být pod tlakem, protože jste chtěli dosáhnout nejlepších výkonů? Pokud jste odpověděli „ne“, možná se vám podařilo dostat do nějakého meditativního, zenového transu. Anebo je vám všechno tak trochu jedno. Vobou případech platí, že tato kniha nejspíš nebude pro vás. Ale jestliže jste odpověděli „ano“, je zřejmé, že jste na tom stejně jako téměř všichni lidé na naší planetě. Takže čtěte dál!

Většina znás někdy pocítila touhu posunout laťku svých schopností výš, ať už to bylo ve škole, vkanceláři, vuměleckém studiu nebo na sportovním stadionu. Ato je dobře. Proces nastavování cílů na horní hranici našich schopností anásledné systematické úsilí hranici pokořit je jedna zvěcí, které člověka nejvíce naplňují. Zároveň je dobré, že se chceme posouvat, protože většinou ani nemáme jinou volbu.

Převážná část této knihy se věnuje doporučením, jak zlepšit výkonnost. Ale ze všeho nejdříve si pojďme stručně vysvětlit, proč je posouvání hranice výkonů mnohem zásadnější než kdy dříve.

Proces nastavování cílů na horní hranici našich schopností anásledné systematické úsilí hranici pokořit je jedna zvěcí, které člověka nejvíce naplňují.

NEBÝVALÝ TLAK

Laťka lidských výkonů je historicky na nejvyšší úrovni. Každý týden někdo pokoří sportovní rekord. Požadavky na přijetí na vysokou školu jsou nebývale náročné. Drsná konkurence je běžnou záležitostí téměř ve všech odvětvích globální ekonomiky. Jim Clifton ve své knize The Coming Jobs War uvádí, že stojíme na pokraji „celosvětové války odobrá pracovní místa“. Něco jiného by bylo, kdyby totéž napsal rozhořčený zaměstnanec nablogu, kde si chce postěžovat. Jim Clifton však do této kategorie nespadá. Je předsedou představenstva agenerálním ředitelem globální společnosti Gallup, která se zabývá výzkumem veřejného mínění avybudovala si mezinárodní renomé díky svému vědeckému přístupu kvolbám aprůzkumům. Jim Clifton dále vysvětluje, že nedávný průzkum ve společnosti Gallup jednoznačně ukazuje, že globální konkurence zapříčinila „nedostatek dobrých pracovních příležitostí pro kvalitní pracovníky“. Apokračuje, že vdůsledku toho se „stále větší počet lidí cítí mizerně abeznadějně, trpí azačíná být nebezpečně nešťastný“.

Laťka lidských výkonů je historicky
na nejvyšší úrovni.

Jim Clifton vykresluje děsivý scénář, ale bohužel má pravdu. Statistiky ukazují, že se vAmerice za poslední desetiletí zvýšil objem užívání antidepresiv o400 procent arozšíření úzkosti je na historicky nejvyšší úrovni. Psychické poruchy sice mohou mít genetické kořeny, avšak velmi pravděpodobně je spouštějí vlivy zprostředí, vněmž žijeme, tedy podmínky, které popisuje Jim Clifton.

Chceme-li pochopit, jak jsme se do této situace dostali, nemusíme chodit daleko, stačí se podívat na elektronická zařízení, knimž se po většinu dne upínáme. Celý svět máme na dosah po pár kliknutích či tazích prstem adigitální technologie otevírají cestu ktalentu vobrovském rozsahu. Jak počet lidí schopných vykonávat danou práci, tak množství míst, kde lze danou práci vykonávat se prudce zvýšily. Dan Schawbel, odborník voblasti lidských zdrojů aautor bestselleru deníku New York Times nazvaného Promote Yourself, popisuje situaci takto: „Pracovní prostředí už není stejné jako před deseti lety. Panuje vněm obrovský tlak. Avelká konkurence vtom smyslu, že vaši práci může dělat kdokoli na světě za méně peněz, takže se musíte víc snažit.“ Aza dalších deset let nebudeme soupeřit omísto jen slidmi, ale isnadlidskými tvory, kteří se nikdy neunaví anebudou potřebovat téměř žádnou údržbu.

STROJE JAKO KONKURENCE

Používání počítačů, robotů adalších typů umělé inteligence zvyšuje tlak na lidskou výkonnost. Často ktomu dochází velmi nenápadně, takže si toho ani nevšimneme. Společnosti, jako je například Amazon, využívají stále sofistikovanější technologie, umožňující snížení nároků na skladovací prostor, skladové zásoby aprodejní personál, atím snižují provozní náklady. Tak mohou prodávat snad cokoli, na co si jen vzpomeneme, za výrazně nižší ceny. Ovšem gigantické internetové obchody mají istinnou stránku: obrovský počet nepotřebných pracovních míst. Vzestup Amazonu skutečně znamenal propad anakonec ibankrot pro některé konkurenty, například síť ikonických kamenných knihkupectví Borders. Vdobě největšího růstu zaměstnávala společnost Borders pětatřicet tisíc lidí. To je spousta pracovních míst. Nejděsivější na tomto příběhu je skutečnost, že Amazon dnes prodává mnohem širší sortiment než jen knihy, azačíná zkoumat, jak zajistit, aby téměř jakékoli zboží dokázaly místo běžných řidičů doručit mechanické drony. Pořád jste šťastní, že jste členy Prémiového klubu Amazonu?

Používání počítačů, robotů adalších typů umělé inteligence zvyšuje tlak
na lidskou výkonnost.

Stroje ukrajují pracovní místa nejen voblasti maloobchodu aprodeje. Doktorka Zeynep Tufekciová, profesorka na Univerzitě Severní Karolíny, která se zabývá zkoumáním vlivu technologií na společnost, píše: „Stroje jsou stále chytřejší apřipravují nás ovíce avíce pracovních míst.“ Vprůběhu uplynulých deseti let se stroje naučily zpracovávat běžnou mluvenou řeč, rozpoznávat obličeje avýrazy tváře, rozlišovat typy osobností adokonce vést konverzaci.

Profesorka Tufekciová není jediná, kdo se obává rostoucího dopadu užívání technologií na lidstvo. Souhlasí sní iněkteří znejvěhlasnějších myslitelů. Fyzik Stephen Hawking, vynálezce Elon Musk, ředitel výzkumu společnosti Google Peter Norvig adalší odborníci společně podepsali otevřený dopis adresovaný vědcům, vněmž je žádají, aby si při vývoji nové umělé inteligence počínali velmi obezřetně. Stephen Hawking vrozhovoru pro stanici BBC uvedl: „Primitivní formy umělé inteligence, které už využíváme, se ukázaly být velmi užitečné. Ale domnívám se, že vývoj dokonalé umělé inteligence by mohl znamenat konec lidské rasy.“

Tato kniha není okatastrofických scénářích, podle nichž bychom vedli válku se stroji. Ale vřadě ohledů už snimi bojujeme. Aabychom dokázali udržet krok se stroji, musíme zvednout laťku. Je to nevyhnutelné.

KONKURENCE MEZI LIDMI

Když se sir Roger Bannister vroce 1954 stal prvním člověkem, který uběhl míli včase pod čtyři minuty, mnozí lidé si mysleli, že je to maximální limit lidské výkonnosti. Krátce po doběhnutí do cílové rovinky Roger Bannister řekl: „Lékaři avědci tvrdili, že pokoření hranice čtyř minut je nemožné aže by člověk při pokusu ojejí zdolání zemřel. Takže, když jsem se zvedal ze země poté, co jsem vcíli zkolaboval, myslel jsem si, že jsem mrtvý.“

Dnes překoná limit čtyř minut každý rok dvacet Američanů. Odborníci spekulují, že pokud započteme isportovce zjiných zemí světa, včetně těch nejúspěšnějších, jako je Keňa nebo Etiopie, hranici čtyř minut pokoří stovky lidí ročně. Někteří běžci dokonce vtomto tempu itrénují. Co bylo dříve nemyslitelné, je dnes normální. Jen se podívejte na současný rekord vběhu na jednu míli, který vroce 1999 vytvořil Hišám al-Karúdž (fr. Hicham El Guerrouj)– tři minuty třiačtyřicet sekund. Ve chvíli, kdy al-Karúdž proťal cílovou pásku, by sir Roger nebyl ani na stejné rovince jako on.

Padesát let staré rekordy téměř ve všech sportovních disciplínách, kde se výkony měří na čas, dnes běžně překonávají studenti. Ivtýmových sportech se postupem času zvyšuje konkurence. Vroce 1947 byla průměrná výška profesionálních basketbalistů 193 centimetrů. Dnes jsou to dva metry. Nevzrostly jen nároky na geneticky dané fyzické předpoklady, jako je výška, ale také na dovednosti. Podíváte-li se na utkání zpadesátých let 20. století, uvidíte, že dokonce irozehrávači– hráči, kteří se specializují na práci smíčem– driblovali téměř výhradně jen dominantní rukou. Dnes se zdá, že téměř všichni hráči na hřišti hrají obouruč.

Padesát let staré rekordy téměř
ve všech sportovních disciplínách,
kde se výkony měří na čas, dnes běžně překonávají studenti.

Proč ajak ktomu došlo? Podobně jako vtradiční ekonomice se ive sportovní ekonomice otevřela globální líheň talentů, atím pádem „je ve hře“ více lidí sideálními genetickými předpoklady pro konkrétní sport ataké více lidí ochotných zasvětit svůj život úsilí odosažení skvělých výsledků. Ktomu přidejte kvalitnější trénink založený na vědeckých poznatcích, výživu aregenerační techniky asnáze pochopíte, včem spočívá šestnáctisekundový rozdíl mezi al-Karúdžem aBannisterem.1

Zvýšený tlak na výkonnost je všudypřítomný ve všech oblastech lidské činnosti. Jeho vývoj nemá konce, apokud má Stephen Hawking pravdu, možná stojíme teprve na počátku. Nemělo by nás tedy překvapit, že lidé jsou ve snaze pokořit hranici ochotní udělat cokoli.

CO JSME OCHOTNI OBĚTOVAT

Byli jste někdy vobchodech GNC, Vitamin Shoppe nebo jakémkoli jiném obchodě, který se specializuje na prodej doplňků stravy? Pokud ano apokud jste jako my, pravděpodobně jste si položili otázku: Kdo kupuje všechny ty pilulky, prášky akoktejly? Podle statistik soudíme, že snad téměř každý. Ačkoli nedostatkem minerálů nebo vitaminů, který lze léčit doplňky stravy, trpí jen velmi malá část populace vyspělých společností, roční tržby globálního průmyslu potravinových doplňků pravidelně překračují sto miliard dolarů.

Ještě pozoruhodnější jsou bizarní tvrzení výrobců nejprodávanějších doplňků stravy apodobných produktů. Vezměme si například produkt nazvaný neuro Bliss– nápoj, který slibuje snížení hladiny stresu aposílení funkce mozku atěla. Prodává se za více než dva dolary za balení. Stránky společnosti tvrdí: „Vnašem rychlém světě vám neuro drinky pomohou zůstat ve hře.“ Ovšem zatím jsme neviděli žádné vědecké závěry, jež by toto tvrzení prokázaly. Neuro Bliss je přesto inadále velmi oblíbeným nápojem. Lidé zoufale touží překonávat hranice– jakékoli hranice, ato dokonce itehdy, když neexistují žádné vědecké důkazy, že by nějaká „hranice“ existovala. Tato zoufalá snaha však často bývá prvním krokem na nebezpečné cestě do světa zneužívání látek na podporu výkonnosti.

Na významné univerzitě právě probíhalo zkouškové období ajedna studentka, které budeme říkat třeba Sára, si nemohla nevšimnout trendu, jenž vní vyvolával trošku větší nervozitu, než je obvyklé. Stále více jejích vrstevníků, studentů, snimiž měla být srovnávána, užívalo Adderall. Tento přípravek určený kléčbě poruchy pozornosti shyperaktivitou (ADHD) nebo klinicky diagnostikované neschopnosti udržet pozornost asoustředění obsahuje směs stimulantů levoamfetaminu adextroamfetaminu ave výsledku působí jako umírněná verze pouliční drogy speed.

Ačkoli se mnozí odborníci domnívají, že míra ADHD přirozeně se vyskytujícího vlidské populaci se pohybuje okolo pěti až šesti procent, zúdajů organizace Centers for Disease Control and Prevention (CDC) vyplývá, že je onemocnění diagnostikováno vdvojnásobné míře, tedy přibližně ujedenácti procent mládeže ve Spojených státech. Ze Sářina pohledu však Adderall užíval téměř každý student na univerzitě bez ohledu na to, zda mu bylo diagnostikováno ADHD nebo mu byl lék předepsán.

Jaké ktomu vedly důvody? Podle internetových stránek WebMD (lékař na internetu), které jsou velmi pravděpodobně zdrojem informací pro univerzitní studenty hledající laický popis účinků léku, „zvyšuje Adderall schopnost udržet pozornost, soustředit se, prodloužit dobu koncentrace azamezit projevům nervozity“. Nikdo si už nevšímá vedlejších účinků, knimž patří ztráta chuti kjídlu, bolesti žaludku, nevolnost, bolesti hlavy, nespavost ahalucinace. Studenti, kteří neměli žádné příznaky ADHD, užívali Adderall podobně, jako se ve světě sportu užívají steroidy, což znamená, že látky původně určené kléčbě nemocí pokoutně užívají zdraví jedinci, aby získali fyzickou výhodu. Někteří vědci odhadují, že třicet procent studentů užívá stimulanty, jako je Adderall, zjiných než zdravotních důvodů. Není překvapením, že kzneužívání Adderallu dochází nejčastěji vobdobích velkého stresu, například během zkouškového období. Nespočet studentů uvádí, že lék snižuje únavu azároveň zvyšuje schopnost porozumění textu izájem oučivo azlepšuje vnímání apaměť.

Vnedávné investigativní studii se reportéři televizní stanice CNN ptali studentů užívajících Adderall na jejich zkušenosti stímto lékem:

•„Vlastně mě ani netrápí skutečnost, že je lék nelegální. Nejsem ztoho nervózní, protože je tak rozšířený aje snadné ho získat.“

•„Mám spoustu energie anechce se mi spát, takže jsem připravený na všechny výzvy, které mi přijdou do cesty.“

•„Za pár hodin napíšu patnáct stránek diplomky… ajsem si velmi jistý tím, co píšu.“

Není divu, že Sára vnímá obrovský tlak. „Nebudu lék užívat, protože si myslím, že by to byl podvod, ale je to monstrózní– prostě monstrózní,“ říká.

Ikdyby se pokoutní užívání stimulačních látek omezilo pouze na akademickou půdu, bylo by to velmi zlé, ovšem zdá se, že tento trend začíná být všudypřítomný ivpracovním prostředí. Doktorka Kimberly Dennisová je odbornou ředitelkou centra pro závislosti na předměstí Chicaga. Říká, že zaznamenala dramatický nárůst užívání látek, jako je Adderall, upracujících osob ve věku mezi 25 až 45 lety, které se podobně jako studenti snaží získat jakoukoli sebemenší výhodu.

Elizabeth, jedna zžen spadajících do této skupiny, řekla deníku New York Times: „Je to nutnost– nutnost pro přežití nejlepších, nejchytřejších anejúspěšnějších lidí.“ Když Elizabeth zakládala společnost zabývající se inovativními zdravotnickými technologiemi, uvědomila si, že tvrdá práce zkrátka nestačí. Měla pocit, že musí firmě věnovat více času, ovšem potřeba spánku jí vtom bránila. Proto sáhla po Adderallu. „Moji přátelé, lidé pracující ve finančním sektoru ana Wall Street, jsou obchodníci amuseli začínat vpět hodin ráno apřitom být vplné síle– většina znich užívala Adderall. Prostě nemůžete být lenoch… aje to tak ve většině společností řízených mladými lidmi, které znám– je zde očekávání určitých výkonů.“

Doktor Anjan Chatterjee, přednosta neurologické kliniky nemocnice Pennsylvania Hospital aautor knihy The Aesthetic Brain, to vnímá tak, že užívání výkonnostních drog je „předvídatelná budoucnost“. Američané budou nadále pracovat více hodin abudou mít méně dovolené. „Proč nevyužít léky kdodání energie, zlepšení koncentrace aomezení rozčilujícího plýtvání časem– spánku?“

Kultura, která člověka nutí porušovat zákony apodvádět jen proto, aby se udržel ve hře, nemluvě otom, že potřebuje získat náskok, není dobrá.

Když doktor Chatterjee adalší experti hovoří odopingu na pracovišti, často ho přirovnávají ke sportu– ivtomto prostředí panuje velká konkurence, vsázce je vše, lidé se ženou za vítězstvím za každou cenu aisebemenší výhoda se může obrovsky vyplatit. Vyvíjí-li se ovšem pracovní prostředí stejným směrem jako svět sportu, je to, bohužel, velmi špatná zpráva.

VĚTŠÍ, RYCHLEJŠÍ, SILNĚJŠÍ– ALE ZA JAKOU CENU?

Neuvěřitelné výkony, které dříve vynášely jednotlivce khvězdné slávě, jsou dnes doslova neuvěřitelné.

VYHOŘENÍ

Američtí zaměstnanci každý týden dřou téměř ocelý pracovní den navíc.

Syndromem přetrénovanosti trpělo
alespoň jednou během své kariéry
třicet až čtyřicet procent vysokoškolských aamatérských sportovců.

LEPŠÍ ZPŮSOB

•vědecky podložený cyklus růstu arozvoje,