Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Petr Dostálek

Semínka z vlastní zahrady

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7452. publikaci

Odpovědná redaktorka Anita Ponešová
Sazba Q point
Formát ePub Štěpán Böhm
Jazyková korektura Vladimíra Pavková
Fotografie na obálce Petr Dostálek

Počet stran 112 a 24 stran barevné přílohy
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2019 Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-1403-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-1402-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-2115-1 (print)

Věnováno uchovatelům
rodinných, krajových a starých odrůd

Foto: archiv Gengel o.p.s.

Staré odrůdy jsou živým odkazem a poselstvím předchozích generací, které dnes můžeme využívat, a předat těm, kteří přijdou po nás – Vojákové fazole

Předmluva

Je mi ctí, že mohu napsat pár vět k této semenářské příručce, která je uceleným návodem, jak se opět navrátit k téměř zapomenuté řemeslné tradici semenaření. Pokud se vydáte na tuto cestu, čeká vás plno objevování a poznávání přírody ihned za prahem vašich dveří.

Dnes ví už bohužel málo lidí, hlavně z mladé generace, jak probíhá celý cyklus růstu rostlin od semínka k semínku. Většinou znají pouze plod, který si koupí k jídlu, ale nevidí ten pestrý a bohatý příběh, který se za tím skrývá. Semínko je třeba nejprve zasadit a pečovat o něj, aby z něho vyrostla rostlina. Aby vůbec mohl vzniknout plod, květy se musí nejdříve opylit. Plod neslouží jenom k jídlu – získáme z něj semínka, která uchováme a příští rok je znovu vysejeme. U některých plodin je navíc tenhle cyklus dvou i tříletý, s čímž přichází zcela nové zkušenosti s jejich uskladněním a uchováním přes zimu, abychom je mohli vysadit následující rok. Během tohoto cyklu se musí rostlina každý moment svého života vypořádávat s okolními vlivy, ať už klimatickými či jinými, takže během celého dobrodružství není úspěšný výsledek zaručen. O to více jsme vtaženi do tajů fungování přírody. Snažíme se poučit ze svých chyb a pochopit přírodní zákony, protože i my, i když na to často zapomínáme, jsme součástí přírody. Toto poznání nás dokáže naučit nejen více o přírodě a rostlinách v našem okolí, ale hlavně o nás samých, protože díky tomuto procesu se navracíme ke svým kořenům, k půdě, ze které pochází veškerý život.

Semenaření lze brát i jako dědictví po našich předcích. Pěstováním rodinných a krajových odrůd udržujeme tradici a zároveň zachováváme tyto odrůdy pro budoucí generace. Má teta na jižní Moravě pěstuje již více než 50 let dýni (tykev obecnou) pro semena. Minulý rok jsem od ní dostal pár semen pro pěstování u nás na jihu Čech a díky prostoru a času, který této odrůdě p. Dostálek na svém pozemku věnoval, jsem na konci roku získal desítky vlastních semen. Zasadím je na svém pozemku a v této krásné tradici budu dále pokračovat.

S pěstováním této odrůdy dýně je spojeno i několik rodinných receptů, a tak můžu aktivně navázat na odkaz rodiny a zachovat ho pro své děti a děti svých dětí, aby i ony měly aktivní vazbu na kořeny, ze kterých pochází.

Poslední dva roky jsem měl jedinečnou možnost díky pravidelným, téměř každotýdenním semenářským návštěvám u manželů Dostálkových, nahlédnout a poznat taje a krásy semenaření. Zásluhou této zkušenosti cítím čím dál větší pokoru k přírodě a úctu k plodinám. Vážím si lidí, kteří je vypěstují sami bez chemie, pouze na základě pochopení vzájemných vztahů, a navíc se snaží uchovávat si vlastní odrůdy, které k jejich srdci, ale i žaludku, přilnuly a zachutnaly nejvíce. Nejen viditelný, ale i ten okem neviditelný život v půdě i nad ní je tak fascinující, že se člověk každý den učí a obohacuje. Díky knize, kterou nyní držíte v rukách, máte jedinečnou možnost si základy semenaření osvojit i vy. Není psána na základě teoretických esejí a úvah, ale je podložena více jak dvacetiletými zkušenostmi se semenařením na vlastním pozemku...

Pokud i vy chcete poznat fascinující svět přírody na vaší zahradě a mít své vlastní plodiny pěstované ze semínka do semínka, neváhejte a s chutí se začtěte do následujících stran, které vám ve vaší praxi budou každodenním průvodcem.

Jan Blažej, student semenaření, březen 2019

1Domácí semenaření – proč astojí to vůbec za to?

Proč semenařit doma, když je nabídka osiv vobchodech na první pohled více než bohatá? Semenářské firmy se předhánějí vboji ozákazníka adnes si můžeme téměř jakékoliv osivo objednat snadno přes internet izpohodlí domova pouhými několika kliknutími počítačové myši. Nač se vracet kpracným, zapomenutým ana první pohled zbytečným postupům semenaření vmalém asnažit se získat vlastní osiva? Navíc někdy snejistým atěžko předvídatelným výsledkem?

Odpověď na tyto otázky je složitější. Asi skutečně nemá velkou cenu pokoušet se semenařit moderní, vsoučasné době nabízené komerční odrůdy. Jejich osivo si lze snadno koupit ve velkém množství avdobré kvalitě vprodejní síti, vobchodech nebo na internetu. Nadto ustále více se prosazujících hybridů F1, někdy nesprávně označovaných jako hybridní odrůdy, bychom při domácím semenaření snadno mohli zplakat nad výdělkem. Tyto hybridy, poplatné zákonům dědičnosti, vpřesevu štěpí avzniklé rostliny by se ve své většině nemusely rodičům, znichž jsme získali semena, vůbec podobat.

Existuje však celá řada odrůd, kde ozískávání osiva doma můžeme dobře uvažovat. Jsou to zejména odrůdy krajové, staré arodinné ajim podobné. Tyto odrůdy znaly apěstovaly předchozí generace rolníků, zahradníků apěstitelů, dnes se však snimi setkáme již zřídka nebo vůbec. Často jsou pro domácí semenaření vhodné aosvědčené, ajejich semenaření je dokonce chvályhodné apotřebné.

1.1Záchrana cenných odrůd

Mnohým starým akrajovým odrůdám dnes hrozí vymření azánik – vlastně již asi většina znich zpovrchu světa zmizela aneexistuje – protože se odhaduje, že vprůběhu minulého století zmizelo avymřelo 75% všech odrůd. Komerčně se nenabízejí anelze je koupit vobchodech, vnabídkách semenářských společností se neobjevují. Představují však důležitý genetický zdroj amohou posloužit šlechtitelům jako zásobárna hodnotných vlastností ipro dnešní šlechtění avýzkum. Není moudré nechat zmizet cenné geny, protože nikdy nevíme, kdy je budeme potřebovat. Jednou zaniklá odrůda je totiž ztracena navždy.

Krajové či původní odrůdy vznikly dlouhodobým pěstováním vurčitých oblastech. Jsou výborně přizpůsobené přírodním podmínkám dané oblasti, ale přitom, díky svému často širokému dědičnému založení, velmi plastické. Úspěšně se tak dají pěstovat ijinde, než je jejich původní domovina. Příkladem může být původně krajová odrůda salátu smalou pevnou („kamennou“) hlávkou nazvaná Plzeňský kamenáč nebo slovenská krajová sorta kořeninové papriky Nitranská krajová. Ta díky své ranosti úspěšně roste apřináší úrodu sladké papriky nejen na Slovensku, ale ina mnoha různých místech včeských zemích, ba ivRakousku aNěmecku.

Uněkterých krajových odrůd zůstaly jejich názvy vpůvodním nářečí, které je dnes mnohdy po stránce jazykové již méně srozumitelné či dokonce úplně nesrozumitelné. Je to například krkonošský tuřín zvaný dumlík či krátce dumlik, (obr. 1, 13 a30, barevná příloha), šarlatový fazol becoky, pěstovaný voblasti, kde se stýká Česká republika se Slovenskem aPolskem, valašský ječmen gengel, jihoslovenská cizrna bagovec aj. Pak se zpravidla uvádějí psány smalým počátečním písmenem, na rozdíl od obvyklého psaní velkého počátečního písmene uostatních, šlechtěných odrůd. Jindy se krajové sorty označují vnázvu přívlastkem krajový. Příkladem je již uvedená paprika Nitranská krajová, hrách Moravský hrotovický krajový adalší. Za autory krajových odrůd můžeme označit obyvatele dané oblasti, kteří je vytvořili, jsou jejich společným, kolektivním dílem avýtvorem.

Staré odrůdy najdeme vzemědělské azahradnické literatuře, třeba vdobových katalozích. Známe jejich původce, šlechtitele, adobu vzniku – mnohdy je šlechtily třeba rodinné firmy (unás např. kedlubny). Dnes jsou už také minulostí, nahradily je moderní kultivary. Příkladem může být rajče Hanácké nejranější (obr. 2, barevná příloha), paprika Česká raná nebo pšenice Česká přesívka.

Obecně není přesně stanovena hranice, odkdy je už odrůda stará. Nelze zde totiž jako hlavní hledisko uplatnit jen její absolutní stáří, významnější roli hrají spíše další aspekty, jako je její dostupnost, možnosti získání ajejí rozšíření vpěstování. Příkladem je třeba odrůda zelí Dobrovodské (Pourovo) pozdní, která byla registrovaná již vroce 1939. Toto zelí se dá stále snadno koupit jako osivo vobchodech alze předpokládat, že se stále idosti hojně vysévá apěstuje umalých ivětších pěstitelů (stav vroku 2018). Rajče Olomoucké nízké bylo zařazené do sortimentu „až“ vroce 1954 aje tedy mladší než zmíněná odrůda zelí. Zregistrace je již ale dávno vyřazené, zmizelé avobchodní síti ho nelze koupit – na rozdíl od Dobrovodského zelí. Relativně mladší, novější odrůda je tak ztohoto pohledu vzácnější, nedostupnější a„starší“, více ohrožená zapomněním, než odrůda, která vznikla dřív, je ale dodnes běžně dostupná astále hojně pěstovaná.

Rodinné odrůdy se udržují přímo vrodinách, předáváním zrodičů na děti ana vnuky. Příkladem mohou být třeba četné odrůdy „po babičce“. Tyto odrůdy žijí srodinou na daném místě po několik pokolení, ale mohou sní iputovat zmísta na místo. Například odrůda cukrového hrachu nazvaná Hejzlarová (obr. 3, barevná příloha) pochází zPolska. Rodina Hejzlarových tam žila vZelově, na místě, kde nalezli útočiště potomci náboženských vystěhovalců zřad Českých bratří po několik generací. Při návratu do Československa po 2. světové válce si rodina tuto odrůdu vzala ssebou apokračuje vjejím pěstování ivsoučasnosti.

Krajové, rodinné astaré odrůdy se vyznačují velkou rozmanitostí amohou přinést ido současné kuchyně avýživy pestrou paletu nových neznámých barev achutí. Navíc jsou mnohdy skromné anenáročné atedy vhodné třeba pro zahrádky, kde nepoužíváme chemickou ochranu nebo minerální hnojení, kupříkladu pro biozahradničení apřírodní zahrady bez chemie. Rodinné odrůdy vsobě nesou vedle uvedených vlastností idalší kvalitu – citové pouto. Je to vzpomínka na generace před námi, dědictví po nich avodítko při hledání vlastních kořenů. Jsou skutečnými živými poklady minulosti, které dnes můžeme vzkřísit avyzvednout zhlubin zapomnění, atím je prakticky zachránit.

Odrůdy lidé vždy považovali za něco cenného, co se předává dále. Dědily se po generace – dcera při svatbě dostávala do výbavy iosvědčené odrůdy od matky, syn od otce. Vystěhovalci zEvropy si je brali na cestu do Ameriky způvodní vlasti jako cenou jistotou pro začátek hospodaření aživota vnovém domově.

Uvšech těchto odrůd je domácí semenaření plně na místě ijako důležitý anepostradatelný prostředek jejich uchování pro budoucnost, pro generace zahrádkářů izemědělců, které přijdou po nás. Zaslouží si tedy podporu avětší rozšíření než má dnes. Profesionální osiváři se však osvůj chlebíček určitě bát nemusí. Jejich dlouholetým odborným zkušenostem, dokonalému technickému vybavení imožnosti semenařit vjiných zemích (kde jsou například příznivější podnební podmínky ilacinější pracovní síla) určitě nemohou avlastně snad většinou ani nechtějí domácí semenáři konkurovat. Tyto dva proudy semenaření – velké, profesionální osivářské firmy na straně jedné adrobní domácí semenáři pro radost na straně druhé, mohou dobře existovat ažít vedle sebe. Ba se dokonce vzájemně doplňovat aobohacovat. Vedle běžného komerčního sortimentu odrůd, jejichž osiva si kupuje malopěstitel pravidelně na jaře vobchodě, může mít nadto dvě či tři odrůdy staré, krajové nebo rodinné, které si semenaří doma audržuje třeba pro sebe, své děti nebo vnuky. Jsou důležitým dědictvím minulosti ipojítkem kdanému místu akraji, kde člověk žije. Jejich zachování vmalém slouží ku prospěchu jak svému pěstiteli, tak celé společnosti. Pěstiteli poskytují např. rozmanitost, kterou komerční obchodní odrůdy nemají acelospolečensky je mimo jiné přínosné, že jsou zachovány odrůdy, které by jinak mnohdy nenávratně zanikly.

1.2Další přínosy osivaření doma

Domácí semenaření však zdaleka nemusíme omezovat jen na záchranu cenných rodinných, krajových astarých odrůd. Vširších souvislostech jsou jeho dopady mnohem všestrannější adalekosáhlejší. Podívejme se, nyní již jen stručně, na některé jeho další přínosy. Proč ajak je získávání semínek doma na zahradě prospěšnou azáslužnou činností?

1.2.1Příspěvek kpřírodní rovnováze asoučást zahradního mikrokosmu

Při osivaření necháváme vykvétat avytvářet semena nejen druhy, které kvetou běžně, ale doplňujeme zahradu iomnohé další kvetoucí apro hmyz přitažlivé druhy. Nápadné je to zejména udvouletých plodin, které vprvním roce pěstujeme jen pro konzumní část bez květu, tedy běžně nekvetou. Je to například mrkev, petržel, pastinák, zelí, ale ikedlubny nebo cibule apod. Ve druhém roce svého vývoje, když kvetou apřináší nám semeno, jsou současně iprostřeným stolem abohatou nabídkou květů apotravy pro různé druhy hmyzu (obr. 4, barevná příloha). Nejen pro klasické opylovače, jimiž jsou včely ačmeláci, ale také mnohé další druhy jako jsou pestřenky, včely samotářky, lumci, motýli, brouci, kněžice, vosíci adalší živočišné druhy. Jsou to mnohdy užitečné nebo vzácné druhy. Například larvy pestřenek, jejichž dospělce – „vosičky“ – jsme nakrmili pylem zkvětů osivařených plodin, jsou dravé apožírají mšice. Pomohou nám nastolit přírodní rovnováhu, pokud se mšice rozmnoží. Larvy pestřenek se jimi nakrmí, atak nemusíme sahat kchemickým postřikům (obr. 5, barevná příloha). Vkrajině dnes navíc ubývá potravní nabídka pro hmyz asemenářská zahrada tak může být oázou květů pro okolí. Domácí semenaření má příznivý vliv na přítomnost arozmanitost hmyzu aživota anásledně na přírodní rovnováhu na zahradě ivjejím okolí.

Zcelostního, holistického pohledu, kdy vnímáme zahradu jako celek, jako vlastní svět či mikrokosmos, je osivaření důležitým příspěvkem kjeho samostatnosti, uzavřenosti astálosti. Při osivaření si pěstujeme avytváříme vlastní semena, která následně používáme na témže místě auzavíráme tak přírodní koloběh. To, co zahrada potřebuje, to vní ivzniká (samozřejmě ne vždy zcela dokonale). Vnášení cizích prvků, kterými jsou ztohoto pohledu inakupovaná, zjiného prostředí pocházející osiva (často se pěstují nejen vjiných zemích, ale dokonce ivjiných světadílech) svět zahrady ajeho rovnováhu ovlivňuje anarušuje.

1.2.2Dobrodružství poznávání neznámých světů i(staro)nové umění adovednost

Poznávání potřeb rostlin aobjevování světa, který je spojen skoloběhem od semene knovému semeni, který příroda alidstvo sní prodělává od časů vzniku zemědělství, je současně tajemstvím idobrodružstvím, které člověka obohacuje. Semenařením se stáváme spolustvořiteli našeho rostlinného světa – světa kulturních rostlin, které nás živí.

1.2.3Vlastní čistá osiva inové druhy

1.3Na co se připravit – budeme potřebovat více času, práce imísta

1.4Zdroje informací osemenaření

Vydejme se tedy již na vlastní semenářskou cestu apodívejme se, jak na to!