Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Patrick Vachette

Homeopatie v psychopatologii

Integrativní terapie

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401

www.grada.cz

jako svou 8051. publikaci

Z francouzského originálu Homéopathie en psychopathologie, vydaného nakladatelstvím CEDH ve Francii v roce 2017, přeložila Jana Spoustová

Odborná redakce MUDr. Kateřina Formánková

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka a Milan Vokál

Zpracování obálky Antonín Plicka

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 298

Vydání 1., 2021

Vytiskla TISKÁRNA V RÁJI, s.r.o., Pardubice

© EDITIONS CEDH pro vydání ve francouzském jazyce

© GRADA PUBLISHING pro překlad a vydání v českém jazyce

ISBN 978-2-915668-76-6 (orig.)

ISBN 978-80-271-4260-6 (ePub)

ISBN 978-80-271-4259-0 (pdf)

ISBN 978-80-271-1307-1 (print)

Toto dílo ve Francii vydalo nakladatelství CEDH. Centrum pro vzdělávání a rozvoj homeopatie (CEDH) vzdělává lékaře pro praxi klinické homeopatie od roku 1972.

Přednášející naší školy kráčejí ve stopách lékařů Demarquea a Jouannyho, ve dvaceti zemích světa sdílejí své zkušenosti a uchovávají i modernizují vzdělávání v homeopatické terapii přizpůsobené současné medicíně.

Pěkné počtení vám přejí

MUDr. Yves Lévêque a MUDr. Frédéric Voirin

Patrick VACHETTE

S laskavým svolením autorky portrétu – mé vnučky Alice

PODĚKOVÁNÍ

Děkuji doktoru Rolandu Zissuovi, který mi předal zaujetí pro obor, svou etiku, svou velkorysost i své znalosti. Pro něj byla homeopatie živou a rozvíjející se vědou, vším možným, jen ne sektářskou disciplínou.

Jsem vděčný také zakladatelům CEDH, zvláště Denisi Demarqueovi a Jacquesovi Jouannymu, kteří mi zprostředkovali moderní pohled na materii mediku a indikace v ní obsažené. Jejich patofyziologické a klinické hledisko se mi vždy jevilo jako nepostradatelná podmínka pro důvěryhodný účinek našich léků a pro statut homeopatického lékaře.

Mezi lékaře, kteří měli pro mé vzdělání psychiatra zásadní význam, patří i Jean Cottraux, Christophe André, Boris Cyrulnik a Emmanuel Granier. Díky nim jsem se mohl učit a rozvíjet svou praxi.

Můj dík patří také Nicole Rivièrové, odbornici na psychogenealogii, která mi pomohla tuto disciplínu lépe poznat a zařadit ji do mé praxe.

Je mi ctí vyučovat pro CEDH, které v současné době vede doktor Yves Lévêque, jenž převzal vedení po doktoru Antoinovi Demonceauxovi a Jacquesu Bouletovi. Sdílel jsem s nimi své zkušenosti, své nadšení, své jistoty i své pochybnosti. Otevřenost a vzdělanost mých drahých kolegů a přátel vyučujících v rámci této školy, jejich podpora a rady mi dodávaly síly, které jsem potřeboval k rozvoji svých myšlenek.

CEDH je sice nezávislou školou, ale její spojení s Laboratoires Boiron je přesto neodmyslitelné. Jean a Henri Boironovi se postarali o to, aby homeopatie přetrvala, i když se vůči ní z vědeckého světa šíří nesnášenlivost a z lékařského prostředí mnoho pohrdání. Christian Boiron díky svým znalostem a svým zkušenostem vytvořil ze svých laboratoří významné měřítko kvality.

Zvláště bych chtěl poděkovat Alexandře Boucherové, Anně Damanceové, Marie-Hélène Ribreauové, Yvesovi Lévêqueovi a Frédériku Voirinovi, kteří se mnou trpělivě a s užitečnými připomínkami procházeli mé úvahy o struktuře a obsahu této knihy.

Díky mým přátelům Elisabeth a Bernardovi, kteří přijali roli účastníků debaty a pokládali mi potřebné otázky.

Poděkování patří i mé drahé ženě, věrné společnici v dobrých časech trávených při práci u počítače, která mě však neopouštěla ani v časech méně dobrých!

ÚVOD

Mé lékařské vzdělání mi umožnilo pohybovat se ve dvou světech v rámci dvou specializací, které představovaly syntézu mého přístupu a mé praxe.

Díky subtilní a neustálé interakci těchto dvou světů jsem se stával sám sebou. Pomohly mi vypracovat lékařský a terapeutický přístup, propojit homeopatii (mou původní specializaci) a psychiatrii s moderním náhledem a praxí kognitivně-behaviorální terapie.

Toto dílo odráží onu dualitu, jež se stala mou organickou součástí. Doufám, že i vám přinese nové nástroje, kterých budete moci využít ve své praxi.

Patologie, o nichž v této knize pojednávám, jsou záměrně vymezené. Užitečným doplněním mé knihy budou velmi hodnotná díla některých mých kolegů, která se stala určitými standardy, s nimiž se ztotožňuji. Odkazy na ně najdete v závěrečném seznamu literatury.

POPIS AKTUÁLNÍHO STAVU

Nadměrná spotřeba alopatických léků

Pro správné pochopení užitku homeopatie v psychiatrii je důležité zabývat se tím, jakým způsobem se k tomuto odvětví v současné době přistupuje zvláště v kontextu klasické léčby.

Anxiolytika a hypnotika v podobě benzodiazepinů

Francie patří mezi země s nejvyšší spotřebou těchto léků na světě. Zaujímá třetí místo v rámci evropských zemí za Belgií a Portugalskem. V roce 2012 uvedlo 11,5 milionu Francouzů, že se ve svém životě alespoň jednou léčili benzodiazepiny.

Průměrný věk uživatelů je 56 let a jde převážně o ženy (zhruba dvě třetiny). Jedna třetina žen ve věku nad 65 let užívá benzodiazepiny proti úzkosti a téměř každá pátá (18 %) užívá benzodiazepiny na spaní.

Během roku před zahájením ankety užívalo psychofarmaka 15,1 % žen proti 8 % mužů. Ženy obecně užívají léky ve vyšší míře než muži, ať již jsou to antidepresiva, benzodiazepiny, antipsychotika a stabilizátory nálady dohromady, nebo bereme-li antidepresiva a benzodiazepiny zvlášť.

Benzodiazepiny proti úzkosti a na spaní předepisují zejména lékaři v privátních ordinacích (90 %), zvláště praktičtí lékaři (90 %). Doba, kdy je jedinec vystavený působení benzodiazepinů, je často mnohem delší, než jaká bývá uvedena ve schvalovacích protokolech těchto látek pro trh (AMM),[1] kde se doporučuje užívat tyto léky na spaní a proti úzkosti během jednoho roku po dobu čtyř až pěti měsíců. Z ankety vyplývá, že velká část pacientů je užívá kontinuálně několik let.

Užívání benzodiazepinů s sebou nese určitá velmi dobře známá rizika zvláště v neuropsychické oblasti, stejná rizika jako při nadužívání některých léků a závislosti na nich, zvláště jde o jejich snášenlivost a abstinenční příznaky při pokusu léky vysadit. Benzodiazepiny také velmi výrazně zvyšují riziko autonehod.

U starých lidí může užívání benzodiazepinů zvyšovat riziko pádů a poruch paměti.

Některé nedávné studie shledávají souvislost mezi užíváním těchto léků a výskytem demence.

Francouzské zdravotnické úřady (například ANSM)[2] se už asi dvacet let pokoušejí omezit spotřebu a rizika benzodiazepinů různými nařízeními, ale také informační kampaní a komunikací s veřejností. Přijaly také různá opatření v souvislosti se stále velmi vysokou spotřebou benzodiazepinů a také ochotou lékařů tyto léky předepisovat, zvláště činí-li tak dlouhodobě.

Situace v roce 2015 (podle posledních oficiálních statistik)

Prodej léků na spaní se v roce 2015 ve Francii snížil o 3 %. Prodej antidepresiv stoupl o méně než 1 %, a to v období, kdy Francii zasáhly dvě série teroristických útoků. Očekával se tedy nárůst mnohem vyšší.

V kategorii anxiolytických benzodiazepinů (Témesta®, Lexomil®, Séresta® atd.) se počet balení těchto léků hrazených pojišťovnou snížil o více než 700 000 oproti předchozímu roku a zaznamenal tak snížení o 1,4 % (48,9 milionu balení hrazených v roce 2015 proti 49,6 milionu balení v roce 2014).

Snížení je ještě významnější u benzodiazepinů s hypnotickým účinkem (léky proti nespavosti) s 220 000 baleními prodanými za méně než jeden rok (6,5 milionu v roce 2015 proti 6,7 milionu v roce 2014), což představuje snížení o 3,3 %. V roce 2015 větší spotřebu zaznamenala pouze antidepresiva, s počtem hrazených balení vyšším o 0,7 % (33,6 milionu v roce 2015 proti 33,4 milionu v roce 2014).

„Kompenzační jevy“

Tento jev komentoval také profesor Antoine Pelissolo, předseda francouzské asociace pro úzkostné poruchy a deprese: „Snížení spotřeby anxiolytických benzodiazepinů je sice potvrzeno, ale zůstává stále ještě velmi mnoho uživatelů, řádově v desítkách milionů.“ Podle profesora propojení spotřeby anxiolytik s teroristickými útoky není až tak jednoznačné. „Členové populace, která se vyrovnala s opakovanými traumaty, se nestávají automaticky a chorobně úzkostnými.“ Existuje totiž, jak profesor dodává, řada takzvaných „kompenzačních jevů“. Podle statistik poskytovaných tehdejším orgánem ministerstva zdravotnictví Ústavem pro sledování zdravotních rizik bylo zaznamenáno zřetelné zvýšení zásahů rychlé zdravotnické záchranné služby v souvislosti se stresem, zvláště u 25 až 35letých občanů těsně po teroristických útocích v listopadu 2015 v Paříži.

Antidepresiva

Dostala se Francie s pravidelnou denní dávkou 50 antidepresiv na 1 000 obyvatel do čela evropských zemí ve spotřebě antidepresiv? Za stávající krize bychom se mohli domnívat…

Ovšemže ne, ani zdaleka není na prvním místě! Navzdory krizi, která sužuje celou zemi už několik let, si Francouzi uchovali uspokojivý duševní stav a ve spotřebě antidepresiv zaujímají „až“ sedmnácté místo!

Tak to alespoň uvádí Panorama zdraví 2015, přehled vydávaný OCDE. Na prvním místě je Island kvůli vysoké spotřebě psychotropních látek, 118 dávek denně na 1 000 obyvatel v roce 2013. Další alarmující údaj z tohoto šetření se týká Portugalska, které v letech 2000 až 2013 ztrojnásobilo spotřebu z 33 na 88 dávek za den. Specialisté toto zvýšení připisují finanční krizi a tlaku, s nímž se lidé setkávají na pracovištích.

Francie na tom není tak špatně, kéž by nám to vydrželo!

Popis aktuálního stavu

Benzodiazepiny

Čeho jsou si vědomi lékaři

Alarmující zjištění o vysoké spotřebě alopatických léků, které se nejčastěji předepisují při řešení psychických poruch, mělo pozitivní vliv. Rostoucí počet lékařů se nad svým dosavadním postupem vážně zamýšlí. Náhled na tento problém sice přišel pozdě, ale má své vysvětlení. Objev benzodiazepinů (dále jen BZP) představoval v lékařském světě převrat, díky němuž bylo možné pacientům poskytnout rychlou úlevu od úzkostných poruch a nespavosti.

V té době nám všem pomáhalo, že na tyto patologie máme účinný prostředek, který neměl žádnou alternativu. Farmaceutické laboratoře se měly na pozoru před tím, aby nás buď z komerčních důvodů, nebo snad pro nedostatek odstupu upozornily na potíže s vysazováním těchto léků. Tento faktický stav v první chvíli vyhovoval všem, pak se ale u pacientů začal projevovat návyk na tuto látku, závislost na ni je nutila dávky zvyšovat, aby udrželi svou úzkost ve snesitelných mezích. Lékaři navrhovali postupné vysazování, což je dlouhý proces, vyvolává návrat úzkostných stavů a má krátkodobé i dlouhodobé vedlejší účinky. Návyk na tyto léky je skutečnou závislostí.

Na začátku mé práce v soukromé ordinaci jsem byl konfrontován se stejným stavem věcí jako mí kolegové, ale díky homeopatickému vzdělání jsem našel alternativu, kterou jsem svým pacientům mohl nabídnout.

Podle mých zkušeností odpovídají akutní záchvaty úzkosti, úzkostné záchvaty po zjištěných příčinách, přechodná nespavost u dětí i u dospělých na předepsanou homeopatickou léčbu velmi dobře.

Pokud se pacient už narodí jako úzkostný nebo v něm neustálou úzkost udržuje jeho životní cesta, pak je nutná terénní léčba, neboť zohlední individuální reakci pacienta, jehož úzkost je pouze jedním ze symptomů. Stejně je tomu s chronickou nebo recidivující nespavostí u určitého pacienta. Pracujeme proto s pojmem „symptomatický přístup“ a u chronických onemocnění s pojmem „terénní léčba“.

Jak vnímají situaci pacienti

Vnímání pacientů je reálné. Informace z veřejných zdrojů, z médií, z určité části lékařského světa nás nutí, abychom hledali k BZD nějakou alternativu. Máme odstup a dostatek zkušeností k tomu, abychom pro tyto patologie mohli pacientům navrhnout homeopatickou terapii.

Pro mě osobně nepřipadá v úvahu zpochybňovat účinnost BZD. Pro některé mé pacienty stále konají dobrou službu. Homeopatická léčba může následovat po nich a řešit symptomy při vysazování léčby BZD. Vysazování jde rychleji a je snesitelnější. K zacházení s těmito nástroji je tedy vždycky důležité zachovávat si zdravý rozum.

Antidepresiva

Současný stav spotřeby antidepresiv není tak alarmující jako užívání BDZ. Jejich předpis je nevyhnutelný pro pacienty se závažnými depresemi a u depresí při bipolární poruše.

Homeopatická preskripce zůstává alternativou buď u depresí reakčních, nebo jakožto doplněk při postupném vysazování nastavené léčby.

POJEM „INTEGRATIVNÍ MEDICÍNA“

Když se mluví o „spolupráci“ několika medicínských koncepcí, jako nejvhodnější pro popis těchto postupů se mi jeví termín integrativní medicína. Pro využití homeopatie v rámci terapeutického arzenálu, jímž by měl disponovat každý lékař, je to mnohem přesnější než pojem „alternativní medicína“.

Pojem „alternativa“ vyvolává příliš silnou představu, že jde o volbu jedné terapie před druhou.

Pojem „komplementární medicína“ je také zjednodušující, protože staví jednu metodu do sekundární pozice vůči nějaké prvořadé terapii, ať již je to kterákoli z nich.

Integrace znamená otevřenost. Homeopatičtí lékaři si vlastně k této terapii otevřeli cestu, aniž by popřeli své univerzitní vzdělání. Nic neporušili, protože většina z nich vystudovala univerzity či jiné školy uznávané lékařskou komorou. Etická a intelektuální revoluce homeopatických lékařů probíhala v tichosti a s respektem vůči medicíně i pacientům, ale byla nezbytná, protože lékaři byli ve své každodenní praxi konfrontováni s vlastními omezeními i s limity vzdělání, kterého se jim dostalo.

Integrace znamená rozšíření pole kompetencí ve prospěch našich pacientů. V medicíně neexistuje hierarchie. Každá terapeutická metoda má svou úroveň nedostatečnosti a je na nás, abychom rozpoznali její indikace a přijali její limity.

VÝVOJ HOMEOPATIE A PSYCHIATRIE

Homeopatičtí lékaři a psychiatři mají mnoho společného, aniž by o tom věděli, protože se často nepotkávali (spíše z neznalosti a ze zvyku než kvůli averzi). Existuje určitá paralela ve vývoji těchto dvou přístupů a mezi těmito dvěma terapeutickými metodami:

–klinický postup po stanovení diagnózy zvýhodňuje pacienta jakožto celek;

–léčba poruch chování pomocí medikamentů nikdy nebyla pro jedny ani pro druhé jediným terapeutickým postupem; lékaři navrhovali relaxační techniky, sofrologické postupy, ericksonovskou hypnózu, ergoterapii, arteterapii atd.;

–i když je unicistní homeopatický přístup, který má blíže k psychoanalýze, odlišný od pluralitní homeopatie, jež má mnoho společného s kognitivně-behaviorální terapií, obě metody postupují stejně otevřeně jako psychiatr psychoanalytik nebo ti, kteří provozují kognitivně-behaviorální terapie (KBT).

Od té doby, co jsem v roce 1976 otevřel ordinaci, kdy byla KBT v Evropě ještě v počátcích, spolupracoval jsem se cvičiteli jógy, společně s nimi jsme vypracovali cviky a pozice pro individualizovanou relaxaci. Byly sestaveny na základě kardiovaskulárních projevů, revmatických omezení, respiračních nebo svalových projevů mých pacientů v souvislosti s jejich poruchami chování.

Navíc k tomuto tématu mohu uvést, že jsem podobná cvičení využil i při péči o těhotné ženy, pokud se u nich v důsledku tohoto stavu objevily více či méně závažné úzkosti.

V současné době už není třeba homeopatickou péči poskytovat tak utajeně, psychiatři se s touto terapií setkávají a zaujímají vůči ní kladný postoj, nebo ji odmítají. Co se mě týká, kolegové psychiatři mé preskripce respektují, a dokonce mé pacienty v homeopatické léčbě podporují, když vidí, že došlo ke zlepšení jejich stavu. Pro některé z nich se můj přístup stal pobídnutím k doplnění vzdělání.

SPOLEČNÉ BODY MEZI KBT A PLURALISTNÍ HOMEOPATIÍ

Náš mozek můžeme přirovnat k počítači, do kterého byly uloženy „dobré“ a „špatné“ informace.

Genetická dědičnost

Pojem „genetická dědičnost“, která je součástí pohovoru lékaře s pacientem jak v KBT, tak v homeopatii, bychom mohli přirovnat k paměťovému disku počítače.

V homeopatické materii medice tento pojem odpovídá chronickému způsobu reakce. Homeopatické léky používané pro terénní léčbu při chronických patologiích vysvětlují jak fragilitu, tak fatalitu těchto transmisí.

Behaviorální dědičnost: intergenerační a transgenerační

Je důležité tyto dvě formy rodinné transmise od sebe oddělit. Pokud jsou vztahy mezi generacemi známy (intergenerační transmise), tak mi v mé praxi pomáhají pochopit a vysvětlit význam rodinných zvyků, které mají na pacienta negativní vliv, protože generují nepřizpůsobivé chování (úzkosti, násilí, obsedantně-kompulzivní poruchy atd.).

Co se transgeneračního přenosu týká, obsahuje to, co je drženo v tajnosti, co je skryté, nevědomé, často traumatismy nebo nezpracovaný zármutek, které jsou stále aktivní. Je to paměť několika generací, „nedokončených úkolů“. Vysvětluje patologie, které se předávají bez racionálního vysvětlení a mohou se rozluštit pouze při rekonstrukci rodinné konstelace. Patologickými stigmaty jsou vlastně i symbolická data (narození, smrt, rozluka, výročí atd.), pokud se dohledají a provede se rekontextualizace,[3] mohou pacienty osvobodit. Je to práce se zármutkem, který je skryt v „dokonalé rodině“.

Nabyté zkušenosti

Od početí, během života in utero i celého dalšího života jedince se vytváří jeho citlivý typ a/nebo konstituční typ. Proměňuje se, rozvíjí se, což si vyžádá přizpůsobení terapie.

Jde o veškeré vlivy osobního, rodinného i sociálního života pacienta.

Prostředí

V homeopatii odpovídá geografickému prostředí, v němž se pacient vyvíjí. Od typu habitu až po klimatické podmínky. Vytváří, zhoršuje nebo zlepšuje jeho patologie.

Kauzalita

Ovlivňuje přechodné patologie a je zohledněna:

–při KBT, technikami znovuprožití v představách;

–v homeopatii u léků, které jsou indikovány na základě „následkem čeho…“. Homeopatické polychresty mají několik zaměření (patogenetické účinky) a působí na fyzické symptomy, emoční klima pacienta a schémata jeho myšlení.

KBT působí na symptomy a emoce behaviorálními technikami a na schémata myšlení pomocí kognitivních technik.

INDIKACE A LIMITY HOMEOPATIE V PSYCHIATRII

Před nastavením jakékoli léčby dané patologie chování je třeba stanovit přesnou diagnózu a vybrat vhodnou terapii.

Limity homeopatie v psychiatrii bývají dvojí povahy:

–Patologie spojené s psychotickou poruchou, schizofrenií, bipolární poruchou a ty, k nimž dochází při organickém onemocnění mozku.

U těchto ireverzibilních patologií se setkáváme s pojmem léze a dědičnosti.

–Akutní patologie: stavy akutní agitovanosti, záchvaty úzkosti, nutkání k sebevraždě a požívání různých návykových látek (alkohol, drogy).

I přes tato omezení může být homeopatie užitečná při řešení vedlejších účinků jiné nastavené léčby a může být podávána společně s ní, pokud poruchy pacienta odpovídají správně a individualizovaně zvolenému léku.

Svá omezení má i lékař homeopat. Každý z nás má určitou úroveň nezpůsobilosti! Vždycky musíme mít na paměti poměr benefitu a rizika.

KOMPLEMENTÁRNÍ METODY ÚČINNÉ V PSYCHOPATOLOGII

Výhody vědomého dýchání

Prosté uvědomění si vlastního dechu umožňuje člověku, aby se odpoutal od mentálního přemílání a soustředil se na své tělo.

Poslech dýchacích pohybů, uvědomování si místa dechu (břicho, hrudník, hrdlo atd.) a jeho rytmu (pomalý, rychlý, přerývaný) dokáže změnit dýchací a srdeční amplitudu. Tímto prostým cvičením je možné zmírnit emoční tachykardii při panické atace nebo zcela změnit vrchol úzkosti bez ohledu na její příčinu.

Hluboké dýchání zlepšuje soustředění, rozhodování je pružnější, protože dech vede k hlubší vyrovnanosti a širšímu náhledu na problém, který má pacient řešit.

Dech je základem pro relaxaci.

Výhody relaxace

Relaxace je metoda, díky níž je možné snížit napětí svalů i psychiky. Cvičení působí buď nejprve na mysl jedince, nebo nejprve na svaly. Interaktivita mezi fyzickou a mentální rovinou vede k celkovému zlepšení spokojenosti a emocionální kontroly.

Jacobsonova metoda

Tato metoda je založena na principu, podle něhož existuje vztah mezi emocemi a stupněm svalového napětí. Nazývá se aktivní relaxace.

Tato metoda působí na svalový tonus bez ohledu na to, co bylo na počátku potíží, tak aby mohlo dojít k psychickému uvolnění. Je indikována při úzkostných poruchách, při nespavosti, při úzkostech vzniklých ze stresu a při psychosomatickém onemocnění.

Plné vědomí (mindfulness)

Plné vědomí nabízí způsob, jak být ve vztahu se svou vlastní zkušeností (s tím, co vnímáme pěti smysly, s našimi tělesnými počitky a myšlenkami).

Vychází z vědomého a záměrného zaměření pozornosti na přítomnou zkušenost a její zkoumání s otevřeností, ať již tento stav vyhodnocujeme jako příjemný či ne, a přitom vůči sobě zaujímáme tolerantní a trpělivý postoj. Díky tomuto naprostému uvědomování si je možné se do činností zapojit v souladu s našimi hodnotami a cíli. Mindfulness by se mohlo také nazývat správnou pozorností. Znamená to bdělou mysl v protikladu ke stavu vědomí, které je řízeno autopilotem. Autopilot představuje stav velmi rozvinutého vědomí, u některých lidí velmi výrazně, jako třeba u úzkostných jedinců, kteří mluví, aby zaplnili prázdnotu, aniž by si uvědomovali, co vlastně právě říkají.

Plné vědomí je stav přirozeného vědomí, který se můžeme učit rozvíjet zvláště pomocí meditačních cvičení, během nichž je třeba záměrně věnovat pozornost přítomnému okamžiku bez posuzování zkušenosti, která se utváří okamžik za okamžikem.

Je to stav, způsob bytí, v němž se nesnažíme něco získat, ale kdy jsme plně přítomni (pojem plného vědomí). Způsob bytí, který bychom mohli nazvat nekonáním, je v protikladu ke způsobu konání, v jehož průběhu problémy řešíme.

Mění se tak přístup k vnitřnímu způsobu (myšlenky, emoce, pocity) a otvírá se větší přítomnost ve světě. Mění se tak ale i neuroplasticita mozku.

Vědci v oblasti neurologie ukázali, že naučit se rozvíjet způsob bytí umožňuje snížení psychických poruch a udržuje zdraví jak psychické, tak fyzické.

Význam koherence srdečního rytmu

Ve Francii rozpracoval koherentní srdeční rytmus doktor David Servan-Schreiber.

Náš mozek přímo ovlivňuje náš srdeční rytmus.

Princip spočívá v kontrole srdečního rytmu, aby bylo možné lépe ovládat mozek. U pacienta, který čelí nějaké stresové situaci, se spouští srdeční eretismus, jenž automaticky udržuje úzkost.

Mozek vysílá srdci zprávu a srdce pak na ni náležitě reaguje.

Pracujeme-li s dechem, je možné kontrolovat proměnu srdečního rytmu, a tedy sjednotit funkci mozku.

Cílem koherence srdečního rytmu je zpomalit tlukot srdce, a tak člověka, který takto postupuje, dostat do stavu lepší pohody.

SROVNÁVACÍ STUPNICE

Díky této stupnici může mít lékař i pacient od počátku k dispozici srovnávací soustavu a sledovat vývoj patologií, protože pro oba je často velmi těžké vyhodnotit stav duševního utrpení. Psychické utrpení je spíše subjektivní než objektivní a je pociťováno velmi osobitým způsobem.

S tímto fenoménem se setkáváme v homeopatii v rámci citlivých typů (profil rizikových pacientů), v materii medice je psychické chování velice dobře vysvětleno.

Touto srovnávací stupnicí se můžete řídit u každé léčené patologie.

VÝZNAM KLINICKÝCH PŘÍPADŮ

Autenticitu příběhů jednotlivých pacientů jsem zachoval, ale zcela respektuji jejich anonymitu. Vždycky mě překvapoval účinek homeopatických preskripcí u závažných a komplexních patologií, pokud bylo možné preskripci rozvíjet a upravovat po celou dobu léčby. Jakmile se pacient dokázal svěřovat, práce psychoterapeuta se tím usnadnila, příznivě to ovlivnilo průběh terapie i její délku.

HOMEOPATICKÝ POHOVOR S PACIENTEM V PSYCHIATRII

Je nezbytné přesně zaznamenat, co pacient žádá, abychom měli orientační bod a referenční soustavu pro celý průběh léčby.

To, na co si pacient stěžuje, se může přímo vázat k přesně vymezené příčině (etiologii), může být sděleno omíláním negativ, která jsou spojena s jeho psychickým utrpením, může se projevovat fyzickými symptomy, jež pacienta znevýhodňují, aniž by etiologie byla na první pohled zřejmá, nebo se může vyjádřit tím, že nedokáže náležitě ovládat své emoce.

Bez ohledu na druh patologie existuje vždy propojení mezi fyzickými symptomy, emocemi a myšlenkovými schématy, jak se uvádí v materii medice u profilových charakteristik (citlivý typ – konstituce) a u chronických způsobů reakce. Není možné jednu z těchto tří bran upřednostňovat, i když je důvodem k návštěvě lékaře pouze jedna z nich. Předepsané léky se musí opírat o tuto trojici, jakož i o etiologii.

ANAMNÉZA

Rodinná anamnéza

Člověku, který má ve své linii jedince, u nichž se projevila psychická fragilita mezigeneračně, hrozí, že se u něho objeví rovněž. Souvisí to s pojmem terénu.

S tímto jevem se setkáváme velmi často u následujících stavů:

–úzkostné poruchy;

–deprese;

–poruchy spánku;

–závislosti (alkohol, kouření, drogy, léky atd.): buď se závislost opakuje, nebo jedinec postupuje naprosto opačně;

–poruchy příjmu potravy (PPP);

–migrény.

Osobní anamnéza

Těhotenství a porod (pro matku)

Významné události v období těhotenství a mateřství mohou mít pro pacientky dlouhodobé důsledky, je třeba je vzít v úvahu:

–interrupce;

–spontánní potrat;

–psychický šok během těhotenství (úmrtí, domácí násilí, stěhování);

–těžký porod, císařský řez;

–odloučení od dítěte;

–deprese post-partum.

Těhotenství a porod (pro dítě)

Událostem, které jedinec prožije v nitroděložním stadiu, a také jejich důsledkům na dítě po narození se věnuje stále větší pozornost:

–konflikty rodičů;

–zármutek;

–odloučení od matky a/nebo od otce.

Lékařská anamnéza

Dědičné choroby

–Onkologická onemocnění;

–diabetes;

–kardiovaskulární onemocnění;

–endokrinologická onemocnění.

Operace a úrazy

Každý takový případ je rizikovým faktorem, který je třeba brát v úvahu v rámci psychologického přístupu k jedinci a zohlednit jej také v rámci celkové odpovědi pacienta na jeho utrpení.

ANALÝZA DŮVODU K NÁVŠTĚVĚ LÉKAŘE

Existuje pět vstupních bran, jejichž analýzu je třeba provádět systematicky:

•datum, kdy se potíže objevily: odkdy;

•lokalizace symptomů, které patologie vyvolala: kde;

•etiologie: následkem čeho;

•modality zhoršení nebo zlepšení symptomů;

•doprovodné příznaky, které se objevily zároveň s poruchou, jež pacienta přivedla k lékaři, budou zohledněny při sestavování preskripce.

POHOVOR TÝKAJÍCÍ SE JEDNOTLIVÝCH ORGÁNŮ

Ke každému zjištěnému symptomu je třeba upřesnit:

–lokalizaci;

–frekvenci a intenzitu;

–co symptomy zlepšuje a/nebo zhoršuje;

–okolnosti, při kterých se objevily.

Doplnit pohovor zjištěním:

–celkových symptomů: časové a klimatické modality;

–citlivým typem, osobností;

–způsobem reakce.

DÁVKOVÁNÍ LÉKŮ

Máme-li léčit neurologické poruchy nebo patologie v chování, pak dáváme přednost střednímu nebo vysokému ředění homeopatických léků.

Dávkování může být stanoveno dvojím způsobem:

•buď jednu dávku týdně;

•nebo můžeme léky podávat v takzvaném stupňovitém ředění (1. den 9 CH, 2. den 15 CH, 3. den 30 CH).

Díky tomuto způsobu podávání léků je možné odblokovat projevy emoce i řeči, aby bylo možné vyhnout se zhoršenému popření či zármutku z dané situace. Na tento způsob podávání léků je třeba myslet při stavech posttraumatického syndromu (PTSD), v urgentních situacích po oznámení nějaké traumatizující zprávy s akutním emocionálním šokem.

Tuby obsahující granule předepisujeme:

•pro podporu účinku terénních léků předepsaných ve formě globulí,[4] a to v nižším ředění, než v jakém je předepsán terénní lék;

•pro účinek na fyzické či emocionální symptomy, které se během pohovoru ukázaly jako doprovodné;

•aby měl pacient podporu pro akutní projevy své patologie, může je brát podle potřeby; tento způsob je obzvláště užitečný při akutní úzkosti a stresu.

Preskripce korsakovských ředění

Taková ředění jsou velmi užitečná pro psychické symptomy, které jsou mimořádně hierarchizované a umožňují vyjádřit „podstatu léku až na dřeň“, protože mají jemnější a hlubší účinek vzhledem k tomu, že jsou směsí všech ředění.

Pro každého pacienta existují podle jeho individuální reakce preferenční ředění a způsob podávání léků i frekvence, které mu nejlépe vyhovují.

Každý lékař na základě svých klinických zkušeností používá vlastní, zcela přijatelná pravidla dávkování léků.

Podstatné je, aby byla stanovena správná diagnóza a k ní odpovídající volba správných léků. Preskripci měníme na základě zlepšení či zhoršení stavu pacienta.

Může se ukázat, že bude nezbytné sestavit preskripci, která bude obsahovat léky homeopatické i alopatické. V některých případech je podání alopatických léků povinné:

•Pokud jde o prognózu s ohrožením pacientova života (nutkání k sebevraždě, klinická či bipolární deprese, handicapující insomnie, nesnesitelné bolesti).

•Pokud již byla pacientovi alopatická léčba stanovena. Nelze ji náhle vysadit, je možné ji postupně snižovat za předpokladu, že ji bude homeopatická léčba schopná nahradit a bude dostatečně zhodnocen její účinek.

ÚZKOSTNÁ PORUCHA

OBECNĚ

Definice

Úzkostná porucha je častou patologií, která zahrnuje několik klinických jednotek, jejichž společným jmenovatelem je úzkost.

Odezva na úzkostnou poruchu je od pacienta k pacientovi velmi proměnlivá. Může zasahovat do sociálního, profesního i rodinného života pacienta a stát se pro něj invalidizující. Vytváří utrpení, které je třeba brát v úvahu.

Tíseň a úzkost

Je důležité umět rozlišovat sémantický rozdíl mezi pojmy „úzkost“ a „tíseň“. Oba termíny jsou si skutečně velmi blízké, alespoň ve francouzštině, i z hlediska lékařského přístupu k nim, ale mají rozdílnou intenzitu i ukotvení.

Rozlišení je jak z hlediska kvantitativního, tak časového:

•kvantitativní: termín „tíseň“ se používá pro vyjádření intenzivní úzkosti;

•časové: pojem tísně se pojí s akutním stavem a úzkost je stav chronický.

Mohli bychom říci, že úzkost je „šum pozadí“, na němž vyrůstají vrcholy tísně.

Tak to alespoň potvrdil Morey (1998): „V úzkosti je obsaženo očekávání, předjímání nějaké události nebo série znepokojujících událostí. Současně také nejistota. Úzkost připomíná tedy také pochybnost a znepokojení. Je podobné, když prohlásíme, že nás stísňuje představa budoucnosti nebo že v nás toto téma vyvolává úzkost. Mohlo by se zdát, že úzkost se vztahuje k věcem, které jsou podstatnější a jsou posuzovány jako závažnější než tíseň, ve smyslu nebezpečí a ohrožení.“

Klasifikace úzkostných poruch

V tomto díle se budeme věnovat úzkostným poruchám a jejich terapeutickému řešení, ke kterému budeme přistupovat na základě následující klasifikace:

–generalizovaná úzkostná porucha (generalized anxiety disorder – GAD);

–specifické fobie;

–sociální fobie;

–panické ataky;

–panická porucha s agorafobií či bez ní;

–posttraumatický stresový stav (PTSD);

–obsedantně-kompulzivní porucha (obsessive compulsive disorder – OCD).

Epidemiologie/statistiky

Podle různých vyjádření jsou úzkostné poruchy velmi rozšířenou patologií, protože se týkají 5 % mužské populace a 14 % žen.

Věková hranice, která je těmto poruchám vystavena nejvíce, se obvykle udává v rozmezí 25 a 45 let, setkáváme se s nimi však u všech věkových kategorií, včetně malých dětí a starých lidí.

Mechanismus tísně a úzkosti

K záchvatu úzkosti dochází ve čtyřech fázích:

1.Objevuje se pocit ohrožení, něco s pacientem není v pořádku, myšlenka, kontext, dojem, nejistota.

2.Emoční mozek převáží aktivitu kortexu (racionální mozek). Pro funkci paměti, emocí a zpracování chování hraje hlavní roli limbický systém. Je tvořen několika součástmi:

•amygdala, „kontrolní věž“ úzkosti; detekuje nebezpečí a vydává poplašný signál;

•hypotalamus a hypofýza, které předávají informaci tělu, zvláště do nadledvin;

•hippocampus, který ukládá strach do paměti.

3.Aktivují se žlázy nadledvin. Do všech orgánů uvolňují adrenalin a kortizol.

4.Projevují se fyzické symptomy vytvářející úzkost:

–srdeční: tachykardie, pocit tepla;

–plicní: oprese, zrychlení dechu, hrudní obtíže;

–trávicí: spasmy, průjem;

–močové: polakisurie;

–neurodermatologické: pocení, návaly horkosti, třes, svalová tenze atd.

HOMEOPATICKÝ POHOVOR S PACIENTEM

Z průběhu pacientova života se při rozhovoru vyjeví chronologické ukazatele a slouží jako vyznačení různých po sobě následujících etap.

Rodinná anamnéza

Dědičnost úzkostných stavů způsobuje, že pacienti, jejichž předkové vykazovali úzkostné poruchy, budou k těmto projevům také náchylnější.

Osobní anamnéza

Těhotenství a porod: psychický šok během těhotenství nebo oddělení matky od dítěte v důsledku těžkého porodu mohou být podkladem pro úzkosti.

Lékařská anamnéza: události, které mohly způsobit nárůst úzkosti: závažné onemocnění pacienta nebo někoho z jeho blízkého rodinného a sociálního okolí.

Chirurgická anamnéza: zákroky, které mohly vyvolat u pacienta opakované klinické symptomy reakční úzkosti.

Důvod k návštěvě lékaře

Vždy je třeba velice přesně a pečlivě zaznamenat, na co si pacient stěžuje, abychom si vytvořili vztažnou soustavu pro vývoj onemocnění:

•datum, kdy se potíže objevily: odkdy;

•lokalizace symptomů, které zapříčinila úzkost: kde;

•etiologie: následkem čeho;

•modality zhoršení a zlepšení symptomů;

•doprovodné příznaky, které se objevily zároveň s úzkostnou poruchou.

Pohovor týkající se jednotlivých orgánů

K základním symptomům, s nimiž se setkáváme u úzkostných poruch, patří:

–palpitace;

–pocení;

–třes nebo záškuby svalů;

–pocit, že se pacientovi krátí dech, nebo dojem, že se dusí;

–pocit sevření;

–bolest nebo hrudní nevolnost;

–nauzea nebo břišní nevolnost;

–pocit závratě, nestability, prázdné hlavy nebo pocit na omdlení;

–derealizace nebo depersonalizace;

–strach ze ztráty kontroly nad sebou;

–strach ze smrti;

–parestezie (ztuhlost, brnění);

–mrazení nebo návaly horkosti.

U každého diagnostikovaného symptomu je třeba upřesnit:

–přesnou lokalizaci;

–frekvenci a intenzitu;

–co jej zlepšuje či zhoršuje;

–okolnosti, za jakých se objevil.

Doplnit pohovor:

–obecnými symptomy: rodinnými, sociálními, prostředí celkově;

–citlivým typem pacienta: úzkostná osobnost;

–jeho způsobem reakce:

•jedinci tuberkulinického způsobu reakce mívají časné záchvaty úzkosti s lokalizacemi na hrudníku a u srdce, doprovází je podrážděnost a poruchy příjmu potravy;

•jedinci psorického způsobu reakce mívají střídání úzkostné agitovanosti a astenie; fyzické symptomy jsou rozšířenější, se střídáním a delší periodicitou;

•jedinci sykotického způsobu reakce mají úzkostné poruchy, které se vyvíjejí k chronicitě; mohou trpět také obsedantními patologiemi.

Stanovení diagnózy

Stanovení diagnózy je čistě klinická věc. Ovšem na základě etiologie, z pohovoru a klinického vyšetření můžeme vyvodit, že je třeba si vyžádat doplňující vyšetření, aby bylo možné vyloučit organickou patologii.

Zjišťují se komorbidity, buď přidružené, jako například deprese, nebo doprovodné, jako alkoholismus nebo požívání drog.

Nástroje pro vyhodnocení: Hamiltonova stupnice (viz příloha s. 82) je nástroj, který má hned několik výhod, jak pro lékaře, tak pro pacienta. Po vyhodnocení je spolehlivým nástrojem, který lékaři i pacientovi umožňuje, aby se v dané úzkostné poruše zorientovali.

ROZVOJ ÚZKOSTNÉ PORUCHY

Vývoj je nejčastěji chronický, s několika vrcholy úzkosti.

Je nutné poskytnout pacientovi péči v akutním stadiu a předepsat mu terénní léčbu, aby se co nejvíce vyhnul recidivám. Léčba je založena na stanovení jeho citlivého typu a chronického způsobu reakce.

PÉČE O ÚZKOSTNÉHO PACIENTA: ALOPATIE A DALŠÍ MOŽNOSTI

Vzhledem k různorodosti symptomů je zřejmé, že s tímto problémem je a bude konfrontován velký počet praktických lékařů a specialistů ve všech oborech. V případě nejasného stanovení diagnózy mohou svého pacienta nasměrovat k psychiatrovi nebo k lékaři, který má výcvik v KBT.

V rámci péče o pacienty s úzkostnými poruchami je prvořadé, aby se nastavila spolupráce mezi všemi složkami profesionálů, kteří se do ní zapojí, ať je to psycholog, zdravotnický personál, školní lékaři, závodní lékaři, lékaři oddělení urgentní medicíny nebo sociální péče.

Popis situace v alopatické medikamentózní péči

Ve Francii se preskripce anxiolytik neustále zvyšuje navzdory doporučení státních zdravotnických autorit:

•sedm milionů osob užívá benzodiazepiny déle než dva roky, zatímco doporučená délka léčby těmito prostředky je maximálně dvanáct týdnů;

•každý pátý Francouz tyto léky užíval během roku.

Benzodiazepiny jsou na trhu s určením pro čtyři následující indikace:

–úzkostné poruchy: anxiolytikum;

–poruchy spánku: hypnotikum;

–kontraktury svalů: myorelaxans;

–antiepileptikum.

Mají četné vedlejší účinky bez ohledu na to, v jaké indikaci jsou používány:

–poruchy paměti a chování;

–zhoršení psychomotorických funkcí a stavu vědomí, které mohou způsobit nespavost, noční můry, delirantní myšlenky, halucinace atd.

K těmto vedlejším účinkům se ještě přidávají dva problémy, které bychom měli zohlednit při jejich preskripci:

–závislost;

–odvykání.

Další možnosti

Alopatická léčba má samozřejmě účinky, které nelze pominout, existují však i další komplementární a/nebo alternativní řešení, která mohou pacientovi přinést úlevu a podpořit účinek terapie a minimalizovat neblahé vedlejší účinky.

Homeopatická léčba úzkosti může být řešením:

•první volby;

•společně s alopatickou terapií a postupně ji může nahrazovat;

•v období vysazování alopatických léků může snižovat a postupně zcela odstranit symptomy, které vysazování způsobilo.

Relaxační techniky:

Z palety všech nástrojů, které má lékař k dispozici, mu může sloužit také relaxační technika a zvládání emocí.

Tato řešení jsou detailněji popsána dále v podkapitole ke specifickým úzkostným poruchám a také v úvodu, ale na tomto místě zmiňme alespoň dvě:

–mindfulness;

–srdeční koherence.

Kognitivně-behaviorální terapie (KBT) nabízejí pacientovi nástroje, díky nimž svou úzkost lépe zvládne a které mu pomohou dosáhnout autonomie.

HOMEOPATICKÁ LÉČBA

Předepsaná homeopatická léčba musí obsahovat:

–Jeden nebo dva léky záchvatu, které pacient bude brát podle potřeby. Ředění se předepisuje na základě intenzity a závažnosti symptomů.

–Léky pacientova profilu, které předepisujeme v globulích.[5]

Symptomatický lék či více léků úzkosti musí být pacientovi předepsány jakožto terénní léčba jedenkrát denně.

Symptomatická léčba

ACONITUM NAPELLUS: patogeneze tohoto léku má k záchvatům paniky a vrcholům tísně nejblíže:

–brutální nástup a intenzita symptomů;

–kardiovaskulární symptomy vždy přítomny: tachykardie, prekordialgie, zrudnutí v obličeji, záchvaty hypertenze;

–pacient vykazuje úzkostnou agitovanost, s pocitem bezprostředně hrozící smrti;

–má pocit mravenčení a tuhnutí, neuralgií, veškeré jeho symptomy se zhoršují v noci kolem půlnoci, prudkým a náhlým chladem.

Tento lék je indikován především u stenických pacientů, kteří jsou obvykle v dobrém zdravotním stavu, což vysvětluje i jejich špatné zvládání úzkosti a reakční neklid, který se u nich rozvíjí.

ACTAEA RACEMOSA: lék blízký lékům Ignatia amara a Moschus, společné jsou jim spastické a křečovité bolesti.

Dvě somatizace:

•srdeční: bolesti v mezižebří převažují na levé straně, s vyzařováním do levé paže (falešná angina pectoris);

•spastické bolesti krční páteře a zad.

AMBRA GRISEA: tento lék je indikován u sociálních fobií zakřiknutých a plachých pacientů, kteří mají potřebu intimity, aby se mohli cítit bezpečně.

Veškerá protivenství, ať již v přítomnosti cizí osoby, nebo při sebemenší pracovní překážce, jakékoli mrzutosti mu ubírají síly a prostředky.

Prozradí ho zčervenání v obličeji, které jeho úzkost ještě zvyšuje. Pokud nemůže spát a nedokáže umlčet své emoce, můžete mu poradit, aby poslouchal hudbu pro uvolnění, neboť tento jedinec je vůči ní většinou velmi citlivý.

ARGENTUM NITRICUM: tento lék může být indikován tehdy, pokud pacient somatizuje svou úzkost následujícím způsobem:

Digestivní symptomy

–aerogastrie s hlučným a bolestivým říháním;

–záchvaty gastritidy;

–syndrom refluxu;

–záchvaty gastroduodenálního vředu;

–průjmy;

–záchvaty enterokolitidy.

Symptomy močového ústrojí

–polakisurie.

Případné další symptomy

–dysfonie s pocitem „zadřené třísky“;

–křeče;

–závratě při pohledu z vysokých budov nebo při pohledu dolů.

ARSENICUM ALBUM: lék blízký Aconitum napellus, u pacientů, kteří vykazují závažné astma, jež zhoršuje jejich úzkost, která může vyústit až do obav z fatálního konce.

U těchto pacientů se střídá úzkostná agitovanost a prostrace.

Somatizace této úzkosti jsou četné:

–astmatický záchvat;

–výsev ekzému, psoriázy;

–gastritida, funkční kolonopatie;

–bolesti, neuralgie;

–tachykardie, extrasystoly;

–hubnutí navzdory zachované, nebo dokonce zvýšené chuti k jídlu.

Všechny symptomy se zhoršují při usínání nebo kolem jedné hodiny ranní, což zvýrazňuje úzkost u pacientů unavených a zimomřivých, kteří se velmi zlepšují teplem ve všech podobách.

ASA FOETIDA: převažují digestivní symptomy:

–spasmy jícnu s neustálou potřebou polykat;

–pocit koule v retrosternální oblasti, která klesá a stoupá;

–aerofagie s obtížným a hlasitým říháním.

CYCLAMEN EUROPAEUM: vykazuje stejnou přehnanou úzkost jako Lilium tigrinum, ale se smutkem a skleslostí. Uzavírá se do samoty.

GELSEMIUM SEMPERVIRENS: úzkost se projevuje:

–viditelným nebo pacientem pociťovaným třesem;

–bolestí hlavy v týlní části;

–parézami s dojmem podlamujících se dolních končetin;

–emočním průjmem;

–polakisurií.

IGNATIA AMARA: symptomy jsou četné, proměnlivé v čase a prostoru, což poznamenává jejich funkční aspekt.

Spouští je spory, emoce, rozrušení, silné pachy.

Zlepšují se rozptýlením.

Pro všechny fyzické symptomy jsou charakteristické spasmy, bolesti v jednom bodě, které mění místo a doprovází je oprese, vzdychání:

–aerofagie;

–pocit knedlíku v krku;

–bolest v epigastriu;

–spastická kolitida, bolesti jako při zánětu slepého střeva;

–dyspnoe;

–spastický kašel;

–emoční tachykardie;

–spasmy svalů, vzlykání;

–spasmofilie.

LILIUM TIGRINUM: pacientovy hysterické a teatrální konotace se blíží obrazu léku Moschus. Pacient je agitovaný, hyperaktivní a zmatený. Jeho sexuální obsese jsou kompenzovány přehnanou religiozitou.

Tři základní somatizace:

–srdce: palpitace, eretismus, falešná angina pectoris;

–polakisurie, s pocitem tíhy v pánvi;

–nevolnost až omdlévání, spouštěné v nevětrané místnosti nebo dlouhým stáním.

MOSCHUS: blízký lék je Ignatia amara, ale teatrálnější. Projevuje se spasmy, sklonem k nevolnosti, která může končit až pseudosynkopou (výrazná hysterie).

NUX MOSCHATA: pokud je tento pacient úzkostný, mívá extrémní suchost sliznic, zvláště v dutině ústní. Trpí opresí a pocitem na omdlení (bezprostřední). Utíká do nepřemožitelné denní somnolence.

Profil úzkostné osobnosti

Vyhodnocení citlivého typu není třeba zakládat pouze na morfologii a pocitech, o nichž se zmíní pacient. Během pohovoru s pacientem je vhodné také postupně u všech orgánů zjišťovat klíčové symptomy, to znamená křehké oblasti, slabá místa a jejich projevy.

ACONITUM NAPELLUS: tento lék obvykle vyhovuje pacientům v dobrém zdravotním stavu, kteří nedokážou svou patologii zvládat, zvláště když se u nich projeví tak prudce a bez jakéhokoli varování. Pacienti na ni také reagují prudce a úzkostně, přehnaně, popisují ji v zásadě dvěma způsoby:

•„Když vidím, jak jsou mé symptomy intenzivní, bojím se, že umřu na kardiovaskulární chorobu.“

•„Bojím se, že se zblázním, protože všichni podceňují to, co cítím. Vždyť jsem přece obvykle v dobré formě!“

Na podkladě takové reakce může dojít k panické atace, jež je indikací pro uvedený lék.

AMBRA GRISEA: tento lék je účinný v případech sociální fobie. Pacienti bývají zakřiknutí introverti, bezpečí pociťují v intimním prostředí. Bývají naopak „odrazováni“ přítomností nějaké cizí osoby a při sebemenších sporech mohou být zcela rozvráceni a ztratit veškeré komunikační prostředky.

Prozradí je zčervenání v obličeji, což jejich úzkost ještě prohlubuje. Tento erytém je výraznější po konzumaci alkoholu, jímž si pacient chce svou anticipační úzkost zmírnit, ale nakonec bohužel dosáhne spíše opačného efektu.

Jejich potíže s usínáním zaviněné silnou emotivitou se obvykle dají zmírnit posloucháním hudby, vůči níž jsou většinou velmi citliví.

ARGENTUM NITRICUM: agitovaný, překotný a úzkostný jedinec. Jeho citlivý typ odpovídá klinickému popisu agorafobie.

Je to neklidný člověk, který má o sobě i o druhých pochybnosti a svou úzkost se snaží překonat tím, že vytváří čím dál tím složitější systémy různých mánií a rituálů.

Je přehnaně úzkostný a pověrčivý, což jeho úzkost ještě zhoršuje.

Pohled z vysokých budov mu způsobuje úzkost a závrať. Může se cítit přitahován prázdnotou, když přechází po mostě nebo se naklání z okna. Tento stav může dojít až do nutkavého jednání a fobie.

Nedokáže se v klidu rozhodnout. Neustále je v časové tísni. Jeho překotnost kazí jeho efektivitu.

Úzkost ho užírá a somatizuje ji do oblasti trávicího ústrojí: aerofagie, gastritida, vředová choroba, enterokolitida.

ARSENICUM ALBUM: úzkost na depresivním podkladě, který se projevuje střídáním úzkostné agitovanosti a ochablosti, somatizuje tento pacient, jenž byl v minulosti postižen dermorespiračními syndromy, převážně do:

HOMEOPATICKÁ LÉČBA PRIZMATEM NOMENKLATURY ÚZKOSTNÝCH PORUCH

Panická ataka

–dysfagie.

IGNATIA AMARA

Generalizovaná úzkostná porucha (GAD)

Specifické fobie

Profil rizikových pacientů

Témata

Sociální fobie

Definice

Základní obtížné vztahové situace pro osoby trpící sociální fobií

Původ

Komorbidita

Profil rizikových pacientů

Péče o tyto pacienty: možnosti

Obsedantně-kompulzivní poruchy (OCD)

Definice

Epidemiologie

Patofyziologická hypotéza

Komorbidity

Alopatická a alternativní péče o pacienty s OCD

Profil rizikových pacientů

Výsledek WISC 3 byl výmluvný:

Vynikající verbální inteligence

Psychoklinické zhodnocení

Posttraumatický syndrom (PTSD)

Definice a popis

Péče o takové pacienty: psychoterapeutický přístup

Homeopatický přístup

> Specifické léky PTSD

Vysazování benzodiazepinů

Úvod

> Abstinenční příznaky

> Rebond efekt (návrat předešlého stavu)

> Recidiva

Homeopatický pohovor

Hlavní homeopatické léky pomoci při vysazování benzodiazepinů

ZÁVĚR

Table of Contents

Poděkování

ÚVOD

POPIS AKTUÁLNÍHO STAVU

Nadměrná spotřeba alopatických léků

Popis aktuálního stavu

POJEM „INTEGRATIVNÍ MEDICÍNA“

VÝVOJ HOMEOPATIE A PSYCHIATRIE

SPOLEČNÉ BODY MEZI KBT A PLURALISTNÍ HOMEOPATIÍ

INDIKACE A LIMITY HOMEOPATIE V PSYCHIATRII

KOMPLEMENTÁRNÍ METODY ÚČINNÉ V PSYCHOPATOLOGII

Výhody vědomého dýchání

Výhody relaxace

Plné vědomí (mindfulness)

Význam koherence srdečního rytmu

SROVNÁVACÍ STUPNICE

VÝZNAM KLINICKÝCH PŘÍPADŮ

HOMEOPATICKÝ POHOVOR S PACIENTEM V PSYCHIATRII

ANAMNÉZA

Rodinná anamnéza

Osobní anamnéza

Lékařská anamnéza

Operace a úrazy

ANALÝZA DŮVODU K NÁVŠTĚVĚ LÉKAŘE

POHOVOR TÝKAJÍCÍ SE JEDNOTLIVÝCH ORGÁNŮ

DÁVKOVÁNÍ LÉKŮ

ÚZKOSTNÁ PORUCHA

OBECNĚ

Definice

Tíseň a úzkost

Klasifikace úzkostných poruch

Epidemiologie/statistiky

Mechanismus tísně a úzkosti

HOMEOPATICKÝ POHOVOR S PACIENTEM

Rodinná anamnéza

Osobní anamnéza

Důvod k návštěvě lékaře

Pohovor týkající se jednotlivých orgánů

Stanovení diagnózy

ROZVOJ ÚZKOSTNÉ PORUCHY

PÉČE O ÚZKOSTNÉHO PACIENTA: ALOPATIE A DALŠÍ MOŽNOSTI

Popis situace v alopatické medikamentózní péči

Další možnosti

HOMEOPATICKÁ LÉČBA

Symptomatická léčba

Profil úzkostné osobnosti

HOMEOPATICKÁ LÉČBA PRIZMATEM NOMENKLATURY ÚZKOSTNÝCH PORUCH

Panická ataka

KLINICKÉ PŘÍPADY

Sofia: panická ataka, úzkost

Erik: panická ataka

Gérald, od snů ke skutečnosti: panická ataka s agorafobií

Generalizovaná úzkostná porucha (GAD)

Specifické fobie

Sociální fobie

KLINICKÉ PŘÍPADY

Timothée: sociální úzkost

Juliette, utrpení před zrcadlem: sociální úzkost

Matthieu: sociální fobie

Christophe: školní fobie

Léa: sociální fobie, specifická fobie a OCD

Obsedantně-kompulzivní poruchy (OCD)

KLINICKÉ PŘÍPADY

Tibere: OCD a specifické fobie

Nicolas: OCD a sociální úzkost

Posttraumatický syndrom (PTSD)

Vysazování benzodiazepinů

ZÁVĚR