Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vznik této publikace byl finančně podpořen Ústeckým krajem v rámci řešeného projektu „Edukace jako nástroj prevence a sociální exkluze v ÚK“ (smlouva č. 18/SML1662/SOPD/KH).

plk. Mgr. Petr Blažek

PhDr. Slavomil Fischer, Ph.D., MBA

prof. PhDr. Jiří Škoda, Ph.D.

DELIKVENCE

Analýza produktů činnosti delikventní subkultury

jako diagnostický a resocializační nástroj

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401

www.grada.cz

jako svou 7328. publikaci

Recenzovali:

doc. MUDr. Ilja Žukov, CSc.

prof. PhDr. Jaroslav Veteška, Ph.D., MBA

Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka

Sazba a zlom Jan Šístek

Formát ePub Jan Šístek

Odpovědná redaktorka Dana Bendová

Počet stran 160

Vydání 1., Praha 2019

Vytiskla Tiskárna v Ráji, s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-0591-5 (ePub)

ISBN 978-80-247-1949-8 (pdf)

ISBN 978-80-271-2013-0 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Blažek, Petr

Delikvence : analýza produktů činnosti delikventní subkultury jako diagnostický a resocializační nástroj / Petr Blažek, Slavomil Fischer, Jiří Škoda. -- Vydání 1.. -- Praha : Grada, 2019. -- 156 stran

Obsahuje bibliografii

ISBN 978-80-271-2013-0 (brožováno)

* 343.3/.7 * 343.22 * 343.8 * 364-783.2-053.2 * 159.9.072.5 * 364- 782.2 * 613.86 * 615.851:7.02 * 364.622-785.4:7.02 * (437.3) * (048.8:082)

– kriminalita

– pachatelé trestných činů -- Česko

– vězeňství -- Česko

– ústavní výchova -- Česko

– psychodiagnostika

– resocializace

– zvládání stresu

– arteterapie

– kolektivní monografie

159.9 - Psychologie [17]

Úvod

Monografie vychází z dlouholeté práce autorů v trestní justici, především pak z jejich působení v peniterciární praxi. Do jisté míry reflektuje, analyzuje a nabízí zamyšlení nad současnými postupy v práci s vězněnými jedinci, především pak v rámci diagnostiky a terapeutické práce, s akcentem na využití arteterapeutického přístupu. Cílem terapeutické práce je jak eliminace působení zátěžových situací na psychiku a osobnost, tak dosažení resocializačních cílů, tj. korekce chování do společensky přijatelných forem.

Delikvence je z hlediska uchopení jako předmětu zkoumání poměrně široký problém. Autoři se proto ve své monografii věnují situaci, kterou lze označit jako institucionální práce s delikventy. Předložené výsledky a zkušenosti jsou z prostředí věznic a také výchovných ústavů. V něm dochází k individuálně působícím zátěžovým, náročným životním situacím, někdy až k dramatickým. Následné reakce, tj. obranné mechanismy, se projektivně promítají do produktů činnosti osob v situaci uvěznění nebo nařízené ústavní výchovy, nejčastěji do kreseb a písemných projevů. Rozbor těchto materiálů je značným potenciálem jak z hlediska diagnostiky, tak procesu resocializace.

Publikace je rozdělena do kapitol, ve kterých jsou podrobena rozboru teoretická východiska ve vztahu k delikvenci a kriminalitě. Nejprve jde zejména o vymezení pojmů v aktuální terminologii, o etiologii delikvence a kriminality a o nárys osobnostních rysů a znaků, které jsou pro jejich nositele typické. V dalších kapitolách jsou představeny otázky ústavní a penitenciární praxe, zejména ve vztahu k jejím cílům, kterou je obecně korekce chování do společensky akceptovatelných struktur, tj. resocializace. Další kapitoly přinášejí praktické ukázky produktů činnosti, zejména kresebných, v kontextu s vybranými faktory, které jsou typickou příčinou vzniku a rozvoje delikvence a kriminality. Jsou zde mimo jiné analyzovány otázky aktuálního prožívání psychických traumat u vězněných osob a také jedinců v ústavní výchově. Jako východisko pro analýzu bylo zvoleno psychodynamické pojetí výtvarné výchovy a rozbor obsahu vybraných produktů činnosti.

Text monografie do jisté míry reflektuje, analyzuje a nabízí zamyšlení nad současnými postupy v práci s delikventy, především pak v rámci diagnostiky, terapeutické práce a celkové korekce chování (resocializace). Text nabízí možnost porovnávat zjištění a zkušenosti autorů s poznatky získanými klasickými psychodiagnostickými metodami. Tato komparace nabízí obohacení výsledků klasických psychodiagnostických metod o poznatky, které jsou jedinečné a neopakovatelné pro danou osobnost. Výtvarné a písemné zpracování niterného tématu a následná verbální interpretace umožňují jedinci znovuprožití inkriminované situace. Znovuprožití má z hlediska diagnostiky, a zejména resocializace charakter vhodného obranného mechanismu, který vede k ventilaci, oslabení a restrukturalizaci původní situace. Ta je pak vlivem uvěznění, respektive ústavní výchovy podrobena zamyšlení a případnému kognitivně-behaviorálnímu hodnocení. Při nedirektivním vedení je možné sledovat nejen redukci míry zátěže, ale v některých případech přijímání určitého podílu vlastní viny za předchozí delikt.

Pro odborníky, specialisty a další pracovníky působící v oblasti pedagogických a psychosociálních věd je znalost a pochopení souvislostí spojených se vznikem a rozvojem delikventního chování a kriminality základní podmínkou úspěšnosti při nacházení možností jejich řešení. Text monografie je doplněn o řadu našich vlastních zkušeností a zkušeností našich kolegů z praxe. Prezentované ukázky kreseb a dalších produktů činnosti jsou interpretovány jak diagnosticky, tak z pohledu perspektivy resocializace. Věříme, že tyto poznatky budou pro ty, kteří si publikaci přečtou, využitelné pro jejich práci a obecně také v životě.

Teoretická východiska

1.Vymezení vybraných pojmů

1.1Delikvence

Spojmem „delikvence“ se ve společenském dění setkáváme poměrně často. Je tomu zdůvodu společenské nepřípustnosti ataké nebezpečnosti tohoto chování ajednání. Delikvence je vymezována různými způsoby. Vzhledem ke společenskému hodnocení, které jsme si pro naši publikaci vybrali, můžeme tento pojem vymezit následovně: Delikvenci[1] definujeme jako formu společensky zvláště závažného, nepřijatelného chování sprotispolečenským dopadem. Za delikventa můžeme označit jedince, který se takto vymezeného jednání dopustil či dopouští. Pojem pronikl do humanitních disciplín až druhotně zdisciplín právních (Vondráček, 1981). Ve své podstatě je právnickým hodnocením společensky nepřijatelného činu, který spočívá vporušování určitých legislativních norem konkrétního státu, přičemž toto jednání je následně sankcionováno. Ve společnosti bývá také často skloňováno asociální chování. Jde rovněž ooznačení široké škály společensky nepřijatelné činnosti. Ta ale nemusí být vždy předmětem sankce. Může se například vpřípadě drogové závislosti pojit spíše sléčbou aterapií (Raboch, & Zvolský, 2001). Některé formy asociálního chování mohou být ale zároveň delikventní. Pokud vtomto případě hodnotíme chování jako delikventní, vždy se jedná ozávažné činy, které jsou předmětem následného společenského trestu.

Delikvenci lze také chápat jako neschopnost plnit požadavky společnosti na akceptovatelnou seberealizaci afungování. Zde je třeba si vyjasnit již výše uvedený způsob společenského hodnocení takového chování ajednání. Vpřípadě, že existuje společensky přijatelný důvod pro omluvu nepřijatelného chování, nemůžeme společenský způsob hodnocení použít. Jako příklad můžeme uvést problém mentální retardace, kdy porozumění normám apravidlům je omezeno mentální kapacitou dotyčného. Dále jsou například známy brutální kriminální činy (kriminalita je také delikvencí, viz dále), spáchané jedinci trpícími paranoidní formou schizofrenie (ICD-10, 2014). Za svůj čin nejsou společensky hodnoceni, tedy trestáni. Zde je namístě hodnocení lékařské, respektive psychologické atěmto jedincům bývá uložena ochranná ústavní léčba, umentálně retardovaných ústavní pobyt (Fischer, Škoda, Svoboda, & Zilcher, 2014).

Vpřípadě, že dotyčný jedinec je schopen chápat pravidla anormy přiměřeně svému chronologickému amentálnímu věku, je společenské hodnocení namístě. Společenskou nepřijatelnost svého chování totiž řada delikventů není schopna či ochotna společensky potřebným způsobem zhodnotit. To vede ktomu, že ke změně vzorců chování aživotního způsobu nejsou motivováni, nesnaží se oni (Fischer, &Škoda, 2014).

Problematika delikvence zasahuje do poměrně širokých oblastí asankce vyplývající znormativů mohou oscilovat od „pouhého“ napomenutí či přestupkového řízení až po trest daný trestněprávními předpisy.

1.2Kriminalita

Kriminalitu[2] můžeme definovat jako způsoby chování, které jsou vdané společnostitrestné. Jdeosouhrntrestných činů achování, které sevkonkrétní společnosti vyskytly avyskytují, sankcionovatelné podletrestního zákoníku, ato jak zjevné, tak latentní (Fischer, & Škoda, 2014). Vobecném slova smyslu jde ozločinnost, tedy ospolečenský jev, kterým se rozumí souhrn trestné činnosti.

Kriminalita mládeže je součástí celkové kriminality azahrnuje jednání osob do věku 18 let. Jednání spočívá vpřekročení právních aspolečenských norem, které naplňuje charakter trestného činu. Osoby ve věku 15–18 let se označují jako „mladiství“. Ze zákona jsou již také trestně odpovědní, ovšem sjistým omezením. Osoby mladší 15let trestně odpovědné nejsou. Spáchá-li však jedinec ve věku mezi 12. až 15. rokem trestný čin, může mu být jako sankce vobčanskoprávním řízení uložena příslušným soudem ochranná výchova (Černíková, 2008).

[1] Zlat. delinquere = provinit se.

[2] Zlat. criminalis = zločinný; crimen = zločin.

Table of Contents

Úvod

Teoretická východiska

1. Vymezení vybraných pojmů

1.1 Delikvence

1.2 Kriminalita