Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Doc. MUDr. Lidmila Hamplová, PhD.

Veřejné zdravotnictví a výchova ke zdraví

pro zdravotnické obory

Autorka:

Doc. MUDr. Lidmila Hamplová, PhD.

Recenze:

MUDr. Marie Nejedlá

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019

Cover Photo © depositphotos.com, 2019

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 7236. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová

Sazba a zlom Vladimír Meško

Obrázky do barevné přílohy dodala autorka. Zdroje obrázků jsou uvedeny na str. 112–113.

Počet stran 120 + 12 stran barevné přílohy

1. vydání, Praha 2019

Vytiskla Tiskárna v Ráji, s.r.o., Pardubice

Autorka a nakladatelství děkují Policii České republiky, konkrétně Službě kriminální policie a vyšetřování – TOXI týmu na území Praha 1 a Praha 4, zejména prap. Romanu Noskovičovi z jednotky SPJ Praha, za poskytnutí fotografického materiálu k problematice drogových závislostí.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

ISBN 978-80-271-2827-3 (ePub)

ISBN 978-80-271-2826-6 (pdf)

ISBN 978-80-271-0568-7 (print)

Seznam zkratek

ABSI

index tvaru těla (A Body Shape Index)

BMI

index tělesné hmotnosti (Body Mass Index)

DALY

ukazatel roků života ztracených v nemoci nebo předčasným úmrtím (Disability-Adjusted Life Years)

EHES

studie šetřící zdravotní stav dospělé populace (European Health Examination Survey)

EHIS

Evropské výběrové šetření o zdraví (European Health Interview Survey)

ESC

Evropská kardiologická společnost (European Society of Cardiology)

ESH

Evropská společnost pro hypertenzi (European Society of Hypertension)

FAS

fetální alkoholový syndrom

FTS

fetální tabákový syndrom

HAPIEE

studie šetřící dopad životního stylu a psychosociálních faktorů na zdravotní stav populací ve vybraných státech střední a východní Evropy (Health, Alcohol and Psychosocial Factors in Eastern Europe)

HELEN

studie šetřící zdravotní stav a životní styl městské populace středního věku (Health, Life Style and Environment)

HLY

ukazatel délky života ve zdraví (Healthy Life Years)

HPH

projekt Zdraví podporující nemocnice (Health Promoting Hospitals)

LSPP

Lékařská služba první pomoci

NSZM ČR

Národní síť Zdravých měst České republiky

NZIS

Národní zdravotnický informační systém

SDS

Škála závažnosti závislosti na drogách (Severity of Dependance Scale)

SF

srdeční frekvence

SFmax

maximální srdeční frekvence

SHS

pasivní kouření (second-hand smoke)

TF

tepová frekvence

THS

rezidua tabákového kouře dlouhodobě přetrvávající v ovzduší a prostorách (third-hand smoke)

TOKS

testy okultního krvácení do stolice

UNICEF

Dětský fond Světové zdravotnické organizace

ÚZIS

Ústav zdravotnických informací a statistiky ČR

WHA

Světové zdravotnické shromáždění (World Health Assembly)

WHR

index poměru obvodu pasu a boků (Waist/Hip Ratio)

WHO

Světová zdravotnická organizace (World Health Organization)

1Veřejné zdravotnictví – historie a aktuální problematika oboru

Veřejné zdravotnictví je multidisciplinární medicínský obor, který využívá a integruje poznatky mnoha dalších vědních disciplín. Jeho základ tvoří celá řada medicínských a společenskovědních oborů, zejména sociální medicína, hygiena, ochrana a podpora veřejného zdraví, epidemiologie, organizace a řízení zdravotnictví, statistika, demografie, sociologie, psychologie, ekonomie, medicínské právo a další.

Veřejné zdravotnictví se systematicky zabývá problematikou zdraví a zdravotnictví. Od ostatních klinických medicínských oborů se liší tím, že uplatňuje populační přístupy, na rozdíl od klinické medicíny, kde je cílem diagnostika a léčba onemocnění konkrétního pacienta, tedy individuální přístup ke každému pacientovi.

Veřejné zdravotnictví uplatňuje populační přístup, orientuje se tedy na celé vybrané populační skupiny, do nichž je možné pacienta zařadit podle určitých konkrétních znaků, jako je věk, pohlaví, vzdělání, sociální postavení, rizikové faktory jeho životního stylu, rizika z jeho životního či pracovního prostředí apod. Veřejné zdravotnictví tak řeší problémy, které se týkají zdraví vybraných skupin obyvatel, vybraných komunit a potažmo celé populace státu. Náplní a cílem tohoto medicínského oboru je pozitivní ovlivňování způsobu života obyvatel a životního a pracovního prostředí s cílem dosáhnout co nejvyšší úrovně zdravotního stavu obyvatel daného státu.

1.1Veřejné zdravotnictví v Rakousku-Uhersku

Počátky veřejného zdravotnictví na našem území sahají do 18. století. Snahy státu o organizaci zdravotní péče vyvrcholily za Marie Terezie, která vydala roku 1770 zdravotní řád, který zůstal vrcholnou zdravotní normou rakouského soustátí po celé následující století. Byla zřízena státní zdravotní služba a byly stanoveny základní předpisy týkající se hygienických a sanitárních opatření a trvalo se na jejich dodržování. Hlavním zdravotním problémem v té době byly infekční nemoci a jejich snadné šíření značně podmíněné životními podmínkami a chudobou obyvatelstva. K nejrozšířenějším nemocem v 18. století patřily břišní tyf, bacilární úplavice, pravé neštovice, spála, spalničky, černý kašel, chřipka a pohlavně přenosné nemoci, nicméně již byla dodržována karanténa, zlepšila se hygiena a v mnoha směrech pokročila i samotná medicína.

K vytvoření zdravotního systému moderní doby v tehdejším Rakousku-Uhersku došlo zákonem z roku 1887 o veřejné zdravotní službě, na jehož základě vznikla i v českých zemích hierarchicky uspořádaná síť institucí v čele s úředními lékaři, která zabezpečovala, sledovala a kontrolovala stanovená hygienická, protiepidemická a preventivní opatření. V roce 1888 byl v Rakousku-Uhersku včetně českých zemí zaveden systém nemocenského zdravotního pojištění, navržený Otto von Bismarckem a založený na principu solidarity, který byl implementován do právního řádu samostatného prvorepublikového Československa.

1.2Veřejné zdravotnictví za první republiky (1918–1938)

Začátkem 20. století se spektrum nemocí změnilo. Nejčastější příčinou smrti průmyslového věku byla tuberkulóza, začaly se však již objevovat i kardiovaskulární nemoci, nemoci dýchacího ústrojí, nádorová onemocnění, nemoci trávicího traktu a nervového systému. Po vzniku Československa bylo nemocenské pojištění upraveno zákonem č. 221/1924 Sb., který upravil pojištění zaměstnanců pro případ nemoci, invalidity a stáří. V prvorepublikovém Československu žilo přibližně patnáct milionů obyvatel a nemocenského pojištění se účastnilo 3,5 milionu osob a rodinných příslušníků, kteří byli rovněž pojištěni z těchto zaměstnaneckých pojistek, tedy asi polovina veškerého obyvatelstva byla zdravotně pojištěna. Základem zdravotní péče byl praktický lékař. Lékaři byli honorováni platbou za výkon, za případ onemocnění, platbou za hlavu a rok a paušálem. Síť zdravotnických zařízení tvořily soukromé ordinace, které zabezpečovaly ambulantní péči, léčebné ústavy s lůžkovou péčí, sociálně-zdravotní zařízení a soukromé léčebné ústavy.

Prvorepublikový zdravotnický systém tak byl založen na principu povinného zdravotního pojištění. Zdravotní pojištění se však týkalo pouze námezdně pracujících. V době první republiky existovalo asi tři sta zdravotních pojišťoven a ze zdravotního pojištění byla hrazena základní zdravotní péče, kterou poskytovali praktičtí lékaři a veřejné nemocnice.

Pojištění se vztahovalo i na rodinné příslušníky pojištěnců. Prvorepubliková výše pojistného byla 6 % mzdy a o její úhradu se dělil zaměstnavatel se zaměstnancem napůl. V nemocnicích byly stanoveny třídy. Pojištěnci a jejich rodinní příslušníci měli při základním pojištění nárok na bezplatné ambulantní a nemocniční ošetření ve III. třídě nemocnice. Státní zaměstnanci měli nárok na II. třídu, I. třída byla za příplatek.

Pro veřejné zdravotnictví za první Československé republiky bylo charakteristické kladení důrazu na problematiku infekčních onemocnění, jejich prevenci a sociální faktory ovlivňující výskyt a šíření těchto onemocnění v populaci. V roce 1925 byl založen Státní zdravotní ústav jako moderní instituce, která účinně přispívala k boji s infekčními chorobami. Problémem veřejného zdravotnictví byly zejména infekční nemoci obecně, pozornost se začala již koncentrovat na zdravotní stav populace a možnosti jeho pozitivního ovlivnění a kromě epidemiologie vznikly i samostatné medicínské obory jako hygiena práce, hygiena výživy, hygiena obecná a komunální, hygiena dětí a mladistvých.

1.3Veřejné zdravotnictví v letech 1948–1989

V letech 1945–1948 nedošlo v pojištění k žádným podstatným změnám. Až v roce 1948 bylo nemocenské a důchodové pojištění sjednoceno do jednoho povinného systému zákonem č. 99/1949 Sb., o národním pojištění. Jeho správu převzala Ústřední národní pojišťovna se systémem okresních národních pojišťoven. Ambulantní péče byla poskytována převážně lékaři se soukromou praxí. Kdo nebyl pojištěn, byl ošetřen a léčen za přímou úhradu.

V roce 1951 byla převzata koncepce zdravotnictví ze Sovětského svazu – Semaškův model. Systém povinného zdravotního pojištění byl zrušen a zdravotní péče se ocitla plně v rukou státu. Nemocnice a léčebné ústavy byly znárodněny, zestátněn byl celý zdravotnický průmysl včetně výroby a distribuce léčiv.

Úhrady zdravotních služeb začaly být financovány z daní prostřednictvím státního rozpočtu. Zdravotnické služby přešly pod Ministerstvo zdravotnictví. Právní ovládnutí zdravotnictví socialistickým státem bylo dovršeno zákonem č. 103/1951 Sb., o jednotné preventivní a léčebné péči. Finanční prostředky ze státního rozpočtu přidělovalo Ministerstvo zdravotnictví krajským a okresním národním výborům přísně účelovým způsobem. Zdravotní péče se stala pro občana „bezplatnou“, bez přímé úhrady a byla financována pouze z daní občanů prostřednictvím státního rozpočtu.

Vznikly krajské ústavy národního zdraví (KÚNZ) a okresní ústavy národního zdraví (OÚNZ), které zabezpečovaly veškerou léčebně preventivní péči ambulantní, závodní a nemocniční. Okresní ústav národního zdraví sdružoval okresní nemocnici s okresními zdravotnickými středisky, obvodní zdravotnická střediska, ženské poradny, dětské poradny, stanice záchranné služby, noční sanatoria a transfuzní stanice. Okresní ústavy národního zdraví plánovaly, řídily a kontrolovaly jednotnou preventivní a léčebnou péči v daném správním obvodě (okrese). Obdobou okresních ústavů národního zdraví na krajské úrovni byly krajské ústavy národního zdraví. Ty sdružovaly krajské nemocnice s krajskými zdravotnickými středisky a zpravidla i transfuzní stanice a stanice záchranné služby. Typická pro toto období byla všeobecná dostupnost zdravotní péče.

V roce 1952 byla zřízena hygienická služba jako orgán určený ke kontrole dodržování zásad hygieny a prevence šíření infekčních nemocí.V rámci hygienické služby existovaly okresní hygienické stanice a krajské hygienické stanice. Státní zdravotní ústav byl přejmenován na Institut hygieny a epidemiologie (IHE) a důraz byl kladen na prevenci infekčních onemocnění očkováním, méně na prevenci kardiovaskulárních a nádorových onemocnění. V roce 1953 rozdělilo Ministerstvo vysokých škol pražskou lékařskou fakultu Univerzity Karlovy na tři samostatné fakulty: fakultu všeobecného lékařství (s připojeným stomatologickým směrem), fakultu dětského lékařství a lékařskou fakultu hygienickou (LFH), z níž byla v roce 1990 vytvořena současná 3. lékařská fakulta, která vzdělávala budoucí odborníky v oblasti hygieny, epidemiologie a veřejného zdravotnictví.

S pádem socialistického režimu v roce 1989 skončila centralizovaná organizace zdravotnických služeb sovětského typu. Nastartoval se tak proces porevoluční transformace českého zdravotnictví, které se začalo opět ubírat směrem k bismarckovskému modelu.

1.4Veřejné zdravotnictví po roce 1989 a v současnosti

Po roce 1989 nové společenské poměry otevřely dveře vzniku širokého spektra zdravotnických zařízení s různou právní subjektivitou. V roce 1991 došlo k zrušení OÚNZ a KÚNZ a ke změně typu financování zdravotnictví. Zavedlo se všeobecné zdravotní pojištění bismarkovského typu, které je povinné a založené na solidaritě. V rámci příprav na zavedení zdravotního pojištění byl přijat zákon č. 550/91 Sb., o všeobecném zdravotním pojištění, který byl později nahrazen zákonem č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění. Tento zákon byl novelizován pod č. 290/2017 Sb. V roce 1991 byl přijat také zákon č. 551/1991 Sb., o Všeobecné zdravotní pojišťovně, a zákon č. 592/1992 Sb., o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění, který řeší konkrétní výši pojistného.

Tyto zákony vytvořily právní rámec pro nový systém financování. Pojistné činí 13,5 % z vyměřovacího základu. U osob v zaměstnaneckém poměru zaměstnavatel platí 9 % a zaměstnanec 4,5 % ze mzdy na zdravotní pojištění. Od prvorepublikové výše 6 % tak došlo k navýšení pojištění na více než dvojnásobek. Nebyla zachována proporcionalita výše odvodu mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem. Nynější systém tak oproti prvorepublikovému bonifikuje zaměstnance. Zdravotní pojišťovny provádějí veřejné zdravotní pojištění v souladu s platnými právními předpisy. Zdravotní pojišťovny jsou veřejnoprávní instituce, jejichž činnost je upravena především zákonem č. 551/1991 Sb., o Všeobecné zdravotní pojišťovně, a zákonem č. 280/1992 Sb., o resortních, oborových, podnikových a dalších zdravotních pojišťovnách.

Zdravotní pojišťovny jsou neziskové organizace, veškeré uspořené prostředky musejí vracet zpět do systému zdravotní péče. K 31. 12. 2018 existovalo v České republice sedm zdravotních pojišťoven:

■111 – Všeobecná zdravotní pojišťovna České republiky

■201 – Vojenská zdravotní pojišťovna

■205 – Česká průmyslová zdravotní pojišťovna

■207 – Oborová zdravotní pojišťovna zaměstnanců bank, pojišťoven a stavebnictví

■209 – Zaměstnanecká pojišťovna Škoda

■211 – Zdravotní pojišťovna Ministerstva vnitra České republiky

■213 – Revírní bratrská pokladna, zdravotní pojišťovna

Mezi další změny, které nastaly ve společnosti po roce 1989, patří opětovné přejmenování Institutu hygieny a epidemiologie na původní Státní zdravotní ústav. Pro preventivní medicínu bylo zavedeno nové označení „veřejné zdravotnictví“. Obor veřejného zdravotnictví (public health) existuje nejen v rámci Evropské unie (EU), ale ve všech vyspělých zemích světa. Skutečnost, že se podařilo ve vyspělých zemích významně eliminovat výskyt infekčních onemocnění, způsobila, že se veřejné zdravotnictví začalo označovat jako tzv. new public health. Obor se začal orientovat na problematiku a intervence v oblasti chronických neinfekčních (kardiovaskulárních, nádorových, metabolických) onemocnění, která se zejména od konce 60. let 20. století stala hlavní příčinou nemocnosti a úmrtnosti populace vyspělých evropských států včetně České republiky – ta patřila na konci 80. let minulého století k zemím s nejvyšší intenzitou úmrtnosti na nemoci oběhové soustavy.

V 90. letech 20. století došlo v České republice k prudkému rozvoji zdravotnictví, který se začal promítat do zlepšování ukazatelů zdravotního stavu české populace. Především docházelo k postupnému poklesu mortality na kardiovaskulární onemocnění v důsledku farmakologické kontroly hypertenze, rozvoje kardiochirurgie, zavedení nových léčebných postupů a organizace péče o pacienty s infarktem myokardu, cévní mozkovou příhodou a později k zavedení plošných screeningových onkologických programů, které umožnily časnou identifikaci příznaků a projevů nádorových onemocnění a jejich včasnou léčbu. Svoji roli při poklesu úmrtnosti na výše uvedená onemocnění sehrála i cílená edukace obyvatel a jejich výchova ke zdravějšímu životnímu stylu. Na zvyšování zdravotní gramotnosti populace se podílejí vládní i nevládní organizace napříč resorty pod metodickým vedením Státního zdravotního ústavu. Do popředí zájmu oboru veřejného zdravotnictví se postupně dostalo sledování a vyhodnocování zdravotního stavu populace, prevence, výchova ke zdravému životnímu stylu, podpora zdraví a zdravotnický management. Stále větší pozornost v oblasti veřejného zdravotnictví se věnuje zejména sociálním determinantám zdraví (chudoba, nízká zdravotní gramotnost) a nerovnostem ve zdraví.

Mezi současné hrozby veřejného zdraví, a tedy i problémy veřejného zdravotnictví států Evropské unie včetně České republiky, nadále patří chronická neinfekční onemocnění (kardiovaskulární, nádorová, metabolická) a infekční onemocnění, jejichž incidence se zvyšuje v posledních desetiletích a která se mohou stát významným zdravotním problémem v blízké budoucnosti. Jedná se o onemocnění vyvolaná nově identifikovanými etiologickými agens nebo novými kmeny či druhy již známých mikroorganismů (např. HIV/AIDS, SARS, lymeská borelióza), dále nová infekční onemocnění vzniklá změnou nebo vývojem již známého etiologického agens (např. antigenní změny u chřipky) a známá infekční onemocnění, která se šíří na novém území (např. západonilská horečka). Velkou hrozbou jsou také již známá onemocnění, jejichž zvýšená incidence nebo znovuobjevení v populaci souvisí se změnou procesu šíření nákazy (např. záškrt, dávivý kašel, spalničky, příušnice). Značné zdravotní riziko a ohrožení veřejného zdraví představují i vysoce nebezpečné nákazy s rizikem zavlečení na území států Evropské unie (hemoragické horečky Ebola, Lassa, Marburg).

Dalším závažným problémem veřejného zdravotnictví je stoupající antibiotická rezistence, zdravotní rizika spojená s migrací obyvatel z jiných světadílů do České republiky (virové hepatitidy, vrozený zarděnkový syndrom, tuberkulóza, infekce HIV, syfilis, kapavka), vysoká prevalence rizikových faktorů životního stylu obyvatel České republiky, zejména kuřáctví a nadměrná konzumace alkoholických nápojů, užívání nelegálních návykových látek, odmítání očkování, které snižuje kolektivní imunitu, stárnutí populace a zejména dopad stálého zvyšování průměrné délky života obyvatel na systémy zdravotní péče.

Literatura

HNILICOVÁ H. Veřejné zdravotnictví z pohledu historie. ŠVZ IPVZ Praha.

Veřejné zdravotnictví. Výukové materiály Ústavu veřejného zdravotnictví a medicínského práva 1. LF UK.

2Zdraví ajeho determinanty, životní styl ajeho rizikové aprotektivní faktory, syndrom rizikového chování

2.1Zdraví

Zdraví je vÚstavě České republiky stanoveno jako jedno zlidských práv. Zdraví lze jen obtížně definovat aměřit. Snadnější je to snemocemi. Úroveň zdraví obyvatelstva je proto obyčejně vyjadřována mírami „negativního zdraví“, tzn. nemocností aúmrtností populace. Zdraví má mnoho aspektů, jejichž důležitost se mění vrůzných historických obdobích, vprůběhu života lidí, vzávislosti na kultuře, ekonomice, rozvoji medicíny icelé široké péči ozdraví avnávaznosti na mnoho dalších okolností.

Nejčastěji citovaná definice zdraví je uvedena vpreambuli Ústavy Světové zdravotnické organizace (World Health Organization, WHO), která byla podepsána dne 22. července 1946 zástupci 61 států avstoupila vplatnost na základě ratifikace 26 signatářských států dne 7. dubna 1948.

Nejčastěji citovaná definice zdraví zní: „Zdraví je stav úplné fyzické, duševní asociální pohody anejen nepřítomnost nemoci nebo vady.“ Tato definice zahrnuje tři základní aspekty zdraví:

1.Fyzické neboli tělesné zdraví, které souvisí snepřítomností nemoci nebo vady.

2.Psychické neboli duševní zdraví, které je zásadním kritériem kvality života aumožňuje lidem vnímat smysluplnost svého života.

3.Sociální zdraví, které umožňuje jedincům navazovat sociální kontakty azvládat jejich sociální role.

Zdraví tedy představuje subjektivní pocit (vnímání), který nemusí korespondovat sobjektivním zjišťováním stavu jedince. Ve vnímání tohoto pocitu pak existují velké individuální rozdíly, jež jsou ovlivňovány mnohými historickými, kulturními asociálními faktory (např. zkušeností předchozích generací).

Kvýhodám definice zdraví WHO patří jednoduchost, stručnost, výstižnost, srozumitelnost apřijatelnost pro odbornou ilaickou veřejnost; současně představuje odklon od tradičního biologického pojetí zdraví kbiopsychosociálnímu modelu zdraví anemoci. Určitou nevýhodou této definice je, že zdraví je vymezováno příliš široce aobecně, atak by často nebylo možné jeho objektivní měření. Zdraví výrazně ovlivňuje kvalitu života, neboť patří kprioritám jednotlivce, rodiny icelé společnosti. Veřejné zdraví je podmíněno tím, jak dokáží kochraně apodpoře vlastního zdraví přispět jednotliví občané ajakou podporu najdou ve společnosti.

2.2Determinanty zdraví

Determinanty zdraví zahrnují souhrn jevů apodmínek, které určují avýrazně ovlivňují zdraví. Jde oširokou škálu osobních, sociálních aekonomických faktorů icharakteristik životního prostředí.

Mezi základní determinanty ovlivňující zdraví patří:

■životní styl (způsob života, životní úroveň, sociální faktory, nezaměstnanost, charakter práce, stres, úroveň vzdělání, způsob stravování, pohybová aktivita, abúzus nelegálních drog, abúzus legálních drog: tabáku, alkoholu, léků)

■hygiena, postoj kvlastnímu zdraví apéče oněj

■zdravotnické služby ajejich kvalita (rozvoj medicíny alékařské techniky, zdravotní politika, dostupnost zdravotní péče, zdravotnický systém, úroveň zdravotnictví, organizace financování ařízení zdravotnictví)

■faktory životního prostředí (ovzduší, kvalita vody apotravin, klimatické podmínky, záření, hluk, chemické látky, biologické infekční faktory)

■genetické faktory (vrozené vady, dispozice ke vzniku nemoci, úroveň intelektových schopností, rozdíly ve zdraví mužů ažen)

Pokusíme-li se kvantifikovat vliv takto definovaných determinant, pak faktory životního prostředí ovlivňují zdraví zcca 15–20%, genetické faktory zcca 10–15%, skupina faktorů životního stylu celými cca 50% aefektivita, kvalita adostupnost zdravotní péče ovlivňují zdravotní stav populace „jen“ cca z10–15%.

Determinanty zdraví mohou zdraví člověka, komunit avybraných populačních skupin ovlivňovat pozitivně, například zvýšením odolnosti vůči nemoci, anebo naopak negativně vznikem onemocnění. Vchudých rozvojových zemích jsou stále nejčastější příčinou úmrtí infekční aparazitární choroby, zatímco vbohatých zemích převládá úmrtnost na kardiovaskulární, onkologická ametabolická onemocnění. Determinanty zdraví je možné znázornit schématem na obrázku P1 vbarevné příloze.

Obr. P1 Hlavní determinanty zdraví – co způsobuje rozdíly ve zdravotním stavu populace

Zdravotní stav každého jedince je závislý na vědomostech, znalostech aaktivní péči ovlastní zdraví. Nelze zcela spoléhat na zdravotní péči, která řeší především stavy, kdy již došlo krozvoji určitého onemocnění. Základním úkolem každého jedince je prevence nemoci ana každém záleží, zda sleduje individuální změny svého zdravotního stavu ve všech projevech asymptomech. Úlohou všech zdravotníků je poskytovat kvalitní informace, jak osvé zdraví nejlépe pečovat, neboť zdraví každého jednotlivce, zdraví příslušníků určité komunity, zdraví příslušníků vybrané populační skupiny tvoří základ úrovně akvality veřejného zdraví.

2.3Životní styl ajeho faktory

Nejvýznamnější determinantou zdraví je životní styl, jehož faktory lze rozdělit na vnější avnitřní.

Mezi vnější faktory životního stylu patří:

■Ekonomické faktory: Základním předpokladem pro zajištění podmínek zdravého životního stylu člověka již od dětství je dostatek finančních prostředků.

■Sociální faktory: Do životního stylu se výrazně promítá vliv společnosti, neboť obecně platí, že příslušníci určité sociální vrstvy, tedy se stejným sociálním statusem, mají obdobný životní styl pouze sindividuálními odlišnostmi.

■Geografické vlivy: Životní styl každého jednotlivce acelé populace ovlivňuje izeměpisné pásmo, kde jedinec trvale žije.

■Etnická příslušnost: Tradice azvyklosti různých etnických populačních skupin značně ovlivňují jejich životní styl.

■Rodinné vlivy: Rodina ovlivňuje zejména vdětství úroveň výživy, náplň trávení volného času (sport, zájmové kroužky, pohyb, relaxace) adalší faktory, které výrazně určují budoucí životní styl adolescenta adospělého člověka.

■Úroveň vědeckého, zejména medicínského poznání: Medicínské poznání nabízí stále novější odborné poznatky aaplikuje je do praxe, čímž dochází ke zkvalitnění lékařské péče iovlivnění azměně chování lidí.

■Pracovní podmínky: Pracovní podmínky mohou být příčinou vážného poškození fyzického iduševního zdraví (fyzikální achemické škodliviny vpracovním prostředí, šikana, mobbing abossing na pracovišti).

Mezi vnitřní faktory životního stylu patří:

■Psychologické faktory: Osobnost jedince ajeho psychika hrají velmi důležitou roli vpřípadě zdraví prospěšného irizikového chování zejména vadolescenci.

■Zdravotní stav: Vrozená či získaná chronická onemocnění omezují zdraví prospěšné aktivity, zejména kvalitu stravování aúroveň pohybové aktivity člověka.

■Zdravotní gramotnost: Znalost aktuálních vědecky podložených informací týkajících se jednotlivých oblastí životního stylu ajejich aplikace pomáhají realizaci zdraví prospěšného chování.

2.4Zdravý způsob života

Zdravý způsob života zahrnuje pravidelný denní režim sdodržováním zásad zdravé životosprávy, tedy sdostatkem odpočinku aspánku, zdravým apravidelným stravováním, dostatkem pohybové aktivity, dodržováním zásad osobní hygieny, ochranou před infekčními chorobami, úrazy, absencí užívání návykových látek apsychickou pohodou zejména vmezilidských vztazích.

2.5Rizikové chování (syndrom rizikového chování)

Mezi formy rizikového chování patří:

■rizikové zdravotní návyky (např. pití alkoholu, kouření, užívání drog, včetně nadměrného nebo nesprávného užívání léků, nedostatečná nebo nadměrná pohybová aktivita, hráčství /gambling/, rizikové anarušené stravovací návyky /disordered eating/ aporuchy příjmu potravy /eating disorders/, sexuálně rizikové chování /např. předčasné zahájení pohlavního života, promiskuita, nechráněný pohlavní styk srizikovými partnery, předčasné mateřství/, netolismus /závislost na videohrách, sociálních sítích/ atd.)

■interpersonální agresivní chování (např. extrémní projevy slovní afyzické agrese, šikana, týrání, domácí násilí, antisemitismus, extremismus, rasismus, xenofobie, homofobie, mobbing, bossing atd.)

■extrémní projevy agrese vůči osobám imajetku (např. vandalismus, krádeže, sprejerství, sebepoškozování asebevražedné chování atd.)

2.6Rizikové zdravotní návyky (rizikové faktory životního stylu)

2.6.1Rizikový faktor: nezdravá výživa

Nezdravá výživa zvyšuje výskyt chronických neinfekčních onemocnění vpopulaci aje typická nadměrným energetickým příjmem, zejména:

■ovoce azeleniny

Rizika nezdravé výživy

Nadváha aobezita

Hypertenze

Zvýšená hladina krevních tuků

Mentální anorexie amentální bulimie

Výživová doporučení

2.6.2Rizikový faktor: nedostatečná pohybová aktivita

Pozitivní vliv pohybové aktivity na zdraví

Zdravotní rizika nedostatečné pohybové aktivity

Doporučení WHO aEU krealizaci zdraví prospěšné pohybové aktivity (HEPA)

Strategie veřejného zdravotnictví

2.6.3Rizikový faktor: kuřáctví (problematika závislosti na tabáku)

Problematika závislosti na tabáku

Zdravotní důsledky kouření

Zdravotní rizika kouření vtěhotenství

Pasivní kouření

Léčba závislosti na tabáku

Komplexní plán boje proti kouření

2.6.4Rizikový faktor: nadměrná konzumace alkoholu (problematika závislosti na alkoholu)

Problematika závislosti na alkoholu

Zdravotní důsledky nadměrné konzumace alkoholu

Fetální alkoholový syndrom

Diagnostika závislosti

Léčba závislosti na alkoholu

Komplexní plán boje proti alkoholismu

2.6.5Rizikový faktor: užívání nelegálních návykových látek, gambling anetolismus (problematika závislosti na nelegálních drogách, gamblingu anetolismu)

Závislost na nelegálních drogách

Halucinogeny

Konopné látky

Opiáty

Psychostimulancia

Těkavé látky

Zdravotní důsledky užívání drog

Komplexní plán boje proti nelegálním drogám

Systém péče ouživatele drog

Gambling

Léčba patologického hráčství

Netolismus

2.6.6Rizikový faktor: stres

Zdravotní důsledky nadměrného stresu

Péče oduševní zdraví

2.6.7Rizikové sexuální chování

Důsledky rizikového sexuálního chování

Zkvalitňování úrovně reprodukčního zdraví

2.6.8Úrazy

Problematika úrazů dětí amládeže

Úrazy ajejich následky jako problém veřejného zdraví vEU iČR

Strategie preventivních intervenčních opatření ke snižování incidence úrazů

Literatura

Table of Contents

Seznam zkratek

1 Veřejné zdravotnictví – historie a aktuální problematika oboru

1.1 Veřejné zdravotnictví v Rakousku-Uhersku

1.2 Veřejné zdravotnictví za první republiky (1918–1938)

1.3 Veřejné zdravotnictví v letech 1948–1989

1.4 Veřejné zdravotnictví po roce 1989 a v současnosti

2 Zdraví a jeho determinanty, životní styl a jeho rizikové a protektivní faktory, syndrom rizikového chování

2.1 Zdraví

2.2 Determinanty zdraví

2.3 Životní styl a jeho faktory

2.4 Zdravý způsob života

2.5 Rizikové chování (syndrom rizikového chování)

2.6 Rizikové zdravotní návyky (rizikové faktory životního stylu)

2.6.1 Rizikový faktor: nezdravá výživa

Rizika nezdravé výživy

Výživová doporučení

2.6.2 Rizikový faktor: nedostatečná pohybová aktivita

Pozitivní vliv pohybové aktivity na zdraví

Zdravotní rizika nedostatečné pohybové aktivity

Doporučení WHO a EU k realizaci zdraví prospěšné pohybové aktivity (HEPA)

Strategie veřejného zdravotnictví

2.6.3 Rizikový faktor: kuřáctví (problematika závislosti na tabáku)

Problematika závislosti na tabáku

Zdravotní důsledky kouření

Léčba závislosti na tabáku

Komplexní plán boje proti kouření

2.6.4 Rizikový faktor: nadměrná konzumace alkoholu (problematika závislosti na alkoholu)

Problematika závislosti na alkoholu

Zdravotní důsledky nadměrné konzumace alkoholu

Diagnostika závislosti

Léčba závislosti na alkoholu

Komplexní plán boje proti alkoholismu

2.6.5 Rizikový faktor: užívání nelegálních návykových látek, gambling a netolismus (problematika závislosti na nelegálních drogách, gamblingu a netolismu)

Závislost na nelegálních drogách

Gambling

Netolismus

2.6.6 Rizikový faktor: stres

Zdravotní důsledky nadměrného stresu

Péče o duševní zdraví

2.6.7 Rizikové sexuální chování

Důsledky rizikového sexuálního chování

Zkvalitňování úrovně reprodukčního zdraví

2.6.8 Úrazy

Problematika úrazů dětí a mládeže

Úrazy a jejich následky jako problém veřejného zdraví v EU i ČR

Strategie preventivních intervenčních opatření ke snižování incidence úrazů