Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

MUDr. Kateřina Formánková
MUDr. Miriam Kabelková
MUDr. Ilona Ludvíková

POZNÁVÁME HOMEOPATII
Jak se léčit šetrně
2., aktualizované a doplněné vydání

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6923. publikaci

Odpovědný redaktor PhDr. Milan Pokorný
Sazba a grafická úprava Milan Vokál
Formát ePub Milan Vokál
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 168
Vydání 2., 2018

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2018
Cover Photo © depositphotos / Amaviael

ISBN 978-80-247-1781-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-1795-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-0676-9 (print)

/Předmluva

Už jste někdy slyšeli o homeopatii? Věřím, že ano. Pokud hledáte poučení, jak ji v běžném životě používat, pak držíte v ruce tu správnou knížku. Ale pokud náhodou o homeopatii doposud nic nevíte, přinese vám tato praktická příručka základní informace.

Homeopatie je metoda s dávnou tradicí a jasnými pravidly, která vycházejí ze zákona podobnosti – je to univerzální zákon, který existoval před objevem homeopatie stejně jako gravitační zákon před Newtonem. Znaly ho všechny tradiční kultury, léčil podle něj už Hippokrates. V principu znamená, že každá látka ovlivní organismus přesně definovatelnými účinky, které se na těle projeví jako příznaky, odborně jim říkáme symptomy nemoci. A právě tyto symptomy dokáže homeopatie upravit, u nemocného léčit. Odtud známá homeopatická definice: „podobné se léčí podobným“. Původ slova je z řečtiny: homoios – podobný, pathos – nemoc, proto homeopatie.

Před dvěma sty lety se zkoumáním tohoto zákona vědecky zabýval německý lékař Christian Samuel Hahnemann, který je tudíž pokládán za zakladatele homeopatie. Často se zapomíná na to, že Hahnemann byl v první řadě lékař a až potom homeopat. Jeho cílem a priori nebylo praktikovat homeopatii, ale co nejúčinněji léčit nemocné. To, že se homeopatie ukázala ze všech metod léčení jako nejvíce vhodná, je dané její pravdivou podstatou a také tím, že Hahnemann to byl schopen, na rozdíl od svých kolegů lékařů, postřehnout a používat. Provedl tisíce pokusů, které pečlivě zaznamenával. Napsal několik knih, které jsou dodnes inspirací pro všechny homeopaty světa. Neobjevil zákon podobnosti, ale popsal na mnoha případech jeho působení a ověřil ho. Zatím všechna jeho tvrzení jsou nadčasově platná. Potvrzují je i nové poznatky současné vědy.

Kvantová fyzika už dokázala, že nejdůležitější jsou ty procesy, které v materiálním měřítku nejsou vidět, a že informace za určitých okolností dokáže změnit strukturu systému. Tyto novodobé poznatky vedoucí mimo jiné ke vzniku nových technologií, které využíváme ve svém každodenním životě (mobilní telefon, počítač, internet apod.), jsou v souladu s homeopatickými zákonitostmi. Navíc neurofyziologové prokázali, že myšlenka, ať pozitivní nebo negativní, spouští kaskádu biochemických procesů od neurotransmitterů (poslíčkové molekuly) přes různé enzymatické reakce až k viditelnému tělesnému příznaku. Moderní technologie, jakou je pozitronová emisní tomografie, umožňuje tuto cestu speciálně označených poslíčkových molekul vidět.

Tyto skutečnosti nemohl Hahnemann vědět (žil v letech 1755–1843), jen je na základě precizního pozorování tehdy zjevných souvislostí geniálně tušil.

Fenomenálním přínosem Hahnemanna je propracování metody speciálního, tzv. infinitezimálního ředění homeopatických léků. Zjistil, že ředěním látek nezmizí jejich účinky, ale odstraní se toxicita (nežádoucí účinky). V homeopatii se totiž používají v léčbě i jedy, jako například arzen, rtuť, rulík zlomocný, oměj šalamounek apod.

Mezi jednotlivými fázemi ředění jsou látky protřepávány (jde o tzv. dynamizaci), čímž se ještě zvyšuje účinnost homeopatických léků. V tomto ohledu je homeopatie často zpochybňována jako nevědecká, protože nebyl ještě přesně prokázán způsob účinku infinitezimálního ředění a dynamizace homeopatických léků. To je však spíše úkol pro vědce než pro lékaře.

Díky této speciální přípravě a úpravě homeopatické léky působí na funkční poruchy organismu. V tom je jejich nezastupitelné místo. Podporují vlastní obranyschopnost těla. Jsou-li obranné síly vyčerpány nebo je-li situace kritická, musíme samozřejmě použít všechny prostředky moderní medicíny. Dnes ale často používáme příliš těžké „zbraně“ na nekomplikované případy. Tím riskujeme, že nám dojde „munice“ nebo že bude organismus našimi zásahy příliš vyčerpán.

Byly vynalezeny stovky a stovky nových léků, ale nezdá se, že by lidstvo jako celek bylo zdravější. Přestože mnohé nemoci vymizely, nové jsou stále komplikovanější. Proč?

Jednou z příčin je skutečnost, že často léčíme funkční potíže těla (například zvýšenou teplotu, nekomplikované bolesti hlavy, nadýmání, vyrážky na kůži) potlačujícím způsobem. Symptom – příznak – vymizí, ale tím není problém beze zbytku vyřešen. Všechny procesy v organismu totiž souvisejí.

V medicíně by neměl být předmětem zkoumání izolovaný orgán, ale člověk ve své celistvosti, se svou individuální citlivostí a reaktivitou (schopností reagovat). A to beze zbytku splňuje klinická homeopatie. Ta chápe každý příznak jako projev reaktivity celého těla, jako jakousi blikající kontrolku. Homeopatický lék vybraný podle zákona podobnosti, tedy podle příznaků v daném okamžiku u daného pacienta, podpoří vlastní obranyschopnost těla a tím zabrání, aby funkční potíže přecházely do chronicity. Tedy kontrolka přestane blikat ne proto, že jsme vyšroubovali žárovku, ale proto, že jsme vyladili celý systém, na který byla napojena. To je v praxi nejúčinnější prevence, protože i ta nejzávažnější nemoc někdy v minulosti začínala funkčními příznaky, které jsme dostatečně nevnímali nebo potlačili.

Prevence je v medicíně velice důležitá. Také proto byla napsána tato praktická kniha – aby se mohl každý člověk jednoduchým a návodným způsobem seznámit s používáním základních homeopatických léků na běžné funkční potíže.

Tým autorů jsou odborníci, kteří více než pětadvacet let používají homeopatii ve své každodenní lékařské praxi a účinky všech uvedených léků nesčetněkrát sami potvrdili.

Já osobně si již svou lékařskou praxi ani běžný život bez homeopatie neumím představit. Přináší mi velké uspokojení. Často jsem v minulosti byla bezradná v případech, kdy jsem pacienty, podle potřeby i ve spolupráci s kolegy specialisty, důkladně vyšetřila a neshledala žádnou závažnou diagnózu – výsledek zněl: funkční potíže. Dnes v těchto situacích předepisuji cíleně vybrané homeopatické léky se skvělým efektem. Navíc homeopatika zkrátí rekonvalescenci po operacích, usnadní hojení úrazů, podpoří imunitní systém při virózách, účinně ovlivní akutní emoční poruchy. V těchto případech je mohou bez obav používat i poučení laici.

Proto věřím, že i vám se tato praktická příručka stane cenným průvodcem a sami si ověříte jemné, ale účinné působení homeopatických léků.

MUDr. Hana Váňová

/O autorkách

MUDr. Kateřina Formánková promovala na Fakultě dětského lékařství Univerzity Karlovy v roce 1985. Po promoci působila na dětském oddělení Městské nemocnice v Ostravě, v kojeneckém ústavu a dětském domově (pro děti do tří let věku). Po atestaci v roce 1990 pracovala jako obvodní dětský lékař. Homeopatii se věnuje od roku 1992, absolvovala studium několika homeopatických škol (francouzské, rakouské, ruské, holandské, indické) a od roku 2003 se věnuje hlavně homeopatii. Od roku 1994 přednáší homeopatii pro lékaře, farmaceuty i laiky. Je členkou rady Homeopatické lékařské asociace a šéfredaktorkou časopisu Homeopatická revue.

MUDr. Miriam Kabelková promovala na Fakultě dětského lékařství Univerzity Karlovy v roce 1983. V roce 1986 složila atestaci v oboru dětské lékařství a od roku 1992 absolvovala studium několika homeopatických škol (francouzské, anglické a holandsko-indické). Pracovala jako pediatr-homeopat, přednášela homeopatii pro lékaře, farmaceuty i laiky. Byla šéfredaktorkou časopisu Homeopatická revue. Zemřela v roce 2010.

MUDr. Ilona Ludvíková promovala na Lékařské fakultě Masarykovy univerzity v Brně v roce 1994, v oboru stomatologie. V roce 1996 dokončila tamtéž obor všeobecného lékařství a poté začala pracovat v Masarykově orofaciální onkologické společnosti jako zubní lékař. Atestaci prvního stupně v oboru stomatologie složila v roce 2001. V témže roce absolvovala francouzskou homeopatickou školu. Nadále pracuje jako praktická zubní lékařka a věnuje se homeopatickému poradenství. Je odbornou konzultantkou pro klinické využívání homeopatie ve stomatologii. Přednáší homeopatii pro lékaře a farmaceuty. Je předsedkyní Homeopatické lékařské asociace.

Poděkování:

Autorky děkují všem, kteří se podíleli na vzniku této knihy.

/Úvod

Vznik homeopatie a její přínos

Jako první rozpracoval zákon podobnosti a stanovil pravidla výroby homeopatického léku a jeho použití v praxi německý lékař Samuel Hahnemann (1755–1843).

Základní myšlenkou jeho celoživotního bádání je tato teze: „Pokud existuje nějaká látka, která má schopnost vyvolat nějaké zlo (tj. nemoc), má také schopnost toto zlo léčit.“ Tím definoval základní homeopatický zákon – zákon podobnosti, což znamená, že látka schopná vyvolat ve vysoké dávce soubor poruch (příznaků) u zdravého jedince je schopna léčit stejný soubor příznaků u nemocného jedince v jiné, daleko menší dávce – jde o tzv. zákon minimální dávky. To umožňuje léčbu zcela bez vedlejších (nežádoucích) účinků. Podobné se tedy léčí podobným, ne opačným.

Výsledky Hahnemannovy práce jsou používány dodnes a jsou každodenně ověřovány v ordinacích lékařů homeopatů.

V současnosti je homeopatie používána ve více než osmdesáti zemích světa a v některých státech (např. ve Francii, v Bulharsku nebo v Indii) je vyučována na lékařských i farmaceutických fakultách a je integrována do systému všeobecného zdravotnictví.

V homeopatii stále probíhá výzkum a zkoušky nových homeopatických léků. Novinky ve výzkumu jsou pravidelně publikovány v renomovaných časopisech.

Výroba homeopatických léků

Pro výrobu homeopatických léků se používá přes 3000 různých látek rostlinného, živočišného, nerostného či chemického původu.

●Zásobování rostlinami se řídí přirozeným rytmem ročních dob.

●Každá rostlina je označena svým mezinárodním (latinským) názvem, vyhoví-li všem vědeckým poznávacím testům.

●Rostliny se v naprosté většině používají čerstvé a sklízejí se v plané či divoké podobě ve svém přirozeném prostředí, přičemž podmínky sběru probíhají vždy s ohledem na rovnováhu rostlinné i živočišné populace.

●Látky nerostného či chemického původu jsou přesně definovány.

●Léky jsou vyráběny ve specializovaných homeopatických laboratořích za velmi přísných podmínek zachování kvality a čistoty léků.

Zpracování rostlin při výrobě homeopatických léků (© Yann Geoffray)

Lék se vyrábí z tzv. matečné tinktury (ta vznikne máčením látky ve směsi vody a alkoholu nebo u nerozpustných látek třením s laktózou).

Nejčastěji se lék ředí v tzv. centezimálním ředění podle Hahnemanna. To probíhá tak, že se jeden díl matečné tinktury smíchá s devadesáti devíti díly alkoholu a poté se prudce protřepe (ředění v poměru 1 : 100). Vznikne první ředění léku s označením 1 C. Číslo, které je uvedeno v názvu léku před zkratkou C, označuje počet jednotlivých ředění. Např. ředění 5 C získáme tak, že pětkrát po sobě opakujeme postup ředění, kdy vždy odebereme jeden díl roztoku z předchozí nádoby a ředíme devadesáti devíti díly rozpouštědla.

Jiným typem ředění je tzv. decimální ředění, které spočívá v ředění základní substance v poměru 1 : 10. Takto připravený lék je označen zkratkou D.

Odlišným způsobem vzniká lék, který má v názvu zkratku K – jde o tzv. korsakovské ředění. To probíhá „v jediné lahvičce“, kdy se z 5 ml matečné tinktury po protřepání odsaje 99 % obsahu lahvičky (asi 1 % zůstane na stěnách) a nahradí se čistou vodou. Po důkladném protřepání vznikne první korsakovské ředění – 1 K.

Další fází výroby homeopatického léku je tzv. impregnace – opakované nanášení příslušného homeopatického ředění v kapalném stavu na neutrální nosič – granule nebo menší globule – malé kuličky ze směsi sacharózy a laktózy. Existují i homeopatické tablety, dražé, sirupy, kapky a masti.

Homeopatické léky mohou obsahovat buď jedinou účinnou látku (jednosložkové léky – tzv. monokomponenty – nejčastěji ve formě granulí nebo kapek), nebo více účinných látek (vícesložkové léky – tzv. polykomponenty – nejčastěji ve formě dražé, tablet, kapek, sirupu).

Každý homeopatický lék prochází v České republice schvalovacím řízením ve Státním ústavu pro kontrolu léčiv a je řádně registrován. V české legislativě je homeopatikum definováno jako lék. Celá řada homeopatických léků je pouze na lékařský předpis.

Homeopatická léčba a pacienti

Do ordinace lékaře homeopata přicházejí pacienti všech věkových skupin, velkou část ale tvoří děti, jejichž rodiče hledají účinnou léčbu řady onemocnění, zvláště pokud klasická léčba nepřinesla očekávané výsledky. Často jde o výsevy ekzému, opakující se záněty dýchacích cest, poruchy spánku, chování aj. Výsledky homeopatické léčby rodiče přesvědčují o její efektivitě a logicky pak u běžných onemocnění dávají přednost této podněcující léčbě.

Je ale třeba zdůraznit, že dobrý lékař věnující se homeopatii ji nedoporučuje vždy jako jedinou a exkluzivní léčbu. U každého onemocnění se na základě kvalitního vyšetření rozhodne, jakou léčebnou strategii zvolí (homeopatické léky, „klasické“ léky, popř. jejich kombinace).

Homeopatie a klasická medicína

Homeopatie považuje každého nemocného za jedinečný případ a vnímá ho celostně. To znamená, že pro výběr léku je nutné znát vrozené dispozice pacienta, jeho psychický stav, obranyschopnost, postavení v rodině a ve společnosti a reaktivitu v zátěžových situacích. Pacientovi je nutné pozorně naslouchat a věnovat dostatečnou pozornost všem příznakům jeho organismu.

Co se vztahu obou přístupů týče, dochází v posledních letech k postupnému integrování homeopatie do medicíny. Nový trend v homeopatii přináší tzv. klinickou homeopatii, která je propagována zejména ve Francii. Přináší pro pacienty možnost propojení klasických laboratorních i instrumentálních vyšetření s vyšetřením homeopatickým a následně i možnost kombinace obou metod v případě, že to stav pacienta vyžaduje. Je samozřejmé, že například zlomená noha nebo zánět slepého střeva jsou onemocnění, která vyžadují zásah klasické medicíny. V obou těchto případech může homeopatie pomoci zrychlit léčbu, zmírnit bolest a snížit nežádoucí účinky klasických léků. Existuje však celá řada onemocnění, kde má klasická medicína velmi omezené pole působnosti, například potíže v těhotenství, problémy s kojením, nachlazení u novorozenců a kojenců, poruchy spánku a noční děsy u dětí či celá řada psychosomatických potíží. Tyto oblasti jsou naopak doménou homeopatie.

1/Co lze a nelze léčit homeopatií a proč

MUDr. Kateřina Formánková

Výběr správného homeopatického léku

Homeopatické léky vybíráme podle souhrnu všech potíží, které v daném období nemocného trápí. Jedná se nejen o fyzické příznaky (bolesti v krku, říhání, svědění, teplota aj.), ale i o tzv. modality (pod tímto pojmem se skrývá individuální reaktivita pacienta – např. zlepšení bolestí v krku studenými nápoji nebo svědění ustupující v horké vodě). Celkový obraz pacienta je nutné pro výběr léku doplnit i jeho náladou a momentálním celkovým stavem (únava, plačtivost, úzkost – tzn. všemi změnami, kterými se odlišuje od své normy).

Lék, který vybíráme, je vždy svým obrazem nejpodobnější potížím pacienta. Čím větší podobnost, tím větší a rychlejší bude efekt léku.

Výhody homeopatického léku

●Není toxický.

●Nemá vedlejší účinky.

●Nevzniká na něj závislost.

●Je vhodný pro všechny věkové skupiny, včetně těhotných žen, novorozenců i starých lidí.

●Homeopatické léky je možné kombinovat s klasickými léky, účinky se nijak neovlivňují.

Nevýhody homeopatického léku

Všechna homeopatika obsahují cukr, proto je vhodné u diabetických pacientů použít lihové kapky nebo ředit homeopatický lék ve vodě (viz dávkování léků u novorozenců a kojenců). Ale ani u diabetika, který používá homeopatika v granulích s obsahem cukru, nedochází při běžném dávkování ke zvýšení hladiny krevního cukru.

Kdy můžeme použít homeopatické léky?

a)Homeopatie pomáhá ve všech akutních stavech kromě stavů život ohrožujících, které patří do péče rychlé záchranné služby.

b)Homeopatické léky používáme také jako léky akutního zhoršení i u chronických nemocí.

c)Homeopatické léky používáme jako pomocné léky i u závažných diagnóz.

Kdy nemůžeme použít homeopatické léky?

a)U akutních, život ohrožujících stavů (včetně otrav, úrazů, náhlých chirurgických příhod).

b)V situacích, kdy selhává oběh a dýchací systém.

c)U těžkých orgánových postižení.

V případě, že si nevíte rady, zda lze vaše obtíže léčit pomocí homeopatie, kontaktujte lékaře homeopata. U závažnějších, zvláště u chronických onemocnění je vhodné, aby pacienta léčil zkušený lékař homeopat.

Platí důležité pravidlo

Pokud při léčbě akutních onemocnění uvedených na stránkách této knihy nedojde ke zlepšení stavu do 12–24 hodin, je nutné vyhledat lékaře. Jestliže se nejedná o akutní stav, probíhá zlepšování stavu pomaleji a postupně (dny až týdny).

Dávkování léků a způsob užívání

Dávkování konkrétních léků je vždy uvedeno v jednotlivých kapitolách. Obecně znamená: jedna dávka léku = 5 granulí.

Četnost dávek závisí na intenzitě obtíží, čím akutnější je stav, tím častěji lék podáváme – například při teplotě každou hodinu jednu dávku, při průjmu po každé stolici, při kašli po každém záchvatu kašle.

Podávání léků u novorozenců a kojenců

Skladování homeopatických léků

Dostupnost léků