Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Thich Nhat Hanh

Bez bahna lotos nevykvete
Umění transformovat utrpení

Přeloženo z anglického originálu No Mud, No Lotus, The Art of Transforming Suffering vydaného nakladatelstvím Paralllax Press, Berkeley, Kalifornie, 2014.

Přeložil Šimon Grimmich

Návrh obálky Marta Červáková
Sazba Magda Kadlecová
Jazyková redakce Iva Prokopová
Korektura Ivana Šelešovská
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 144
První vydání, třetí dotisk, Praha 2023

Vydal Nakladatelský dům Grada
pod značkou Alferia

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 7221. publikaci.

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

www.alferia.cz

Czech edition © GRADA Publishing, a.s., 2019
Copyright © Unified Buddhist Church, 2014
Translation © Šimon Grimmich, 2019

ISBN 978-80-271-6918-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-6893-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-0894-7 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Nhất Hạnh, Thích, 1926-

[No mud, no lotus. Česky]

Bez bahna lotos nevykvete : umění transformovat utrpení / Thich Nhat Hanh ; přeložil Šimon Grimmich. -- První vydání, první dotisk. -- Praha : Alferia, 2020. -- 142 stran

Přeloženo z angličtiny -- Vydala Grada Publishing, a.s. pod značkou Alferia

ISBN 978-80-271-0894-7 (brožováno)

* 2-185.2 * 17.023.34 * 159.923.5 * 24 * 159.9.016.1 * 22/24-583 * 615.825:612.21 * 233-534.55 * 17.02 * 24-1/-9 * (035)

– utrpení -- buddhistické pojetí

– štěstí -- buddhistické pojetí

– sebezdokonalování -- buddhistické pojetí

– mysl a tělo

– meditace

– dechová cvičení

– mantry

– životní harmonie

– učení buddhismu

– příručky

22/24 - Náboženství Dálného východu. Indická náboženství. Hinduismus. Buddhismus [5]

„Většina lidí má z utrpení strach.

Utrpení je ale jako bahno, které pomáhá lotosovému květu štěstí růst.

Bez bahna lotos nevykvete.“

—

THICH NHAT HANH

1.
UMĚNÍ TRANSFORMOVAT UTRPENÍ

Na světě je mnoho knih a učitelů, kteří se lidem snaží pomoct prožívat více štěstí, protože úplně všichni prahneme po šťastnějším životě. Přesto se však všichni pořád trápíme.

Možná máme dojem, že to děláme špatně. Že z toho štěstí nějak propadáme. Není to pravda. Abychom se mohli těšit štěstím, není třeba se úplně zbavit utrpení. Ve skutečnosti je umění být šťastný stejným uměním jako umět dobře trpět. Když se naučíme své utrpení rozpoznávat, objímat a rozumět mu, budeme se trápit mnohem méně. Navíc budeme schopni zajít ještě dál a proměnit své utrpení v porozumění, soucítění a radost z toho, co se děje nám i druhým.

Možná nejhůř přijímáme fakt, že neexistuje žádná říše, kde by bylo pouze štěstí a vůbec žádné utrpení. Neznamená to, že máme propadat beznaději. Utrpení je možné proměnit. V okamžiku, kdy otevřeme ústa, abychom vyslovili slovo utrpení, nám musí být jasné, že současně je tu vždy i jeho opak. Kde je utrpení, tam je vždy i štěstí.

Podle biblického příběhu o stvoření v knize Genesis Bůh řekl: „Budiž světlo!“ A já si rád představuji, že světlo odpovědělo: „Bože, musím počkat na své dvojče, na svou sestru temnotu. Nemůžu tu být bez temnoty.“ Bůh se zeptal: „Proč na ni musíš čekat? Temnota už je tady.“ A světlo odpovědělo: „Pak jsem tu tedy už i já.“

Pokud se soustředíme výhradně na hledání štěstí, budeme vidět utrpení jako to, co je třeba ignorovat nebo čemu máme vzdorovat. Uvažujeme o utrpení jako o něčem, co stojí v cestě štěstí. Umění být šťastný je však také a v tu samou chvíli uměním, věděním, jak trpět dobře. Víme-li, jak zacházet s vlastním trápením, dokážeme je transformovat a trpět mnohem méně. Vědět, jak správně trpět, je základním předpokladem k reálnému prožívání opravdového štěstí.

UTRPENÍ A ŠTĚSTÍ NEJSOU ODDĚLENÉ

Trpíme-li, máme sklon k přesvědčení, že v daném okamžiku je tu pouze trápení a že štěstí patří k nějaké jiné době nebo jinému místu. Lidé se často ptají: „Proč musím trpět?“ Myslet si, že můžeme žít zcela bez utrpení, je ale stejně pošetilé, jako kdybychom si mysleli, že můžeme mít levou stranu bez pravé. Totéž platí, když se domníváme, že v životě nikdy nenajdeme štěstí. Pokud levá strana řekne: „Pravá strano, běž pryč! Nechci tě. Chci jen svoje vlevo,“ je to nesmysl, protože se zmizením pravé strany by okamžitě přestala existovat také levá strana. Kde není vpravo, není žádné vlevo. Kde není utrpení, tam nemůže být ani štěstí, a naopak.

Naučíme-li se vidět současně přítomné štěstí i přítomné utrpení a šikovně s nimi zacházet, vydáváme se směrem k prožívání větší radosti ze života. Každý den uděláme krůček a třeba zjistíme, že utrpení a štěstí nejsou oddělené.

Studený vzduch může působit bolest, když nejste dostatečně oblečení. Jste-li ale přehřátí nebo jdete ven vhodně oblečení, osvěžující chladný vzduch zažíváte jako zdroj radosti a svěžesti. Utrpení není vnější, není jakýmsi objektivním zdrojem útlaku a bolesti. Leccos vás může prostě trápit, třeba hlasitá hudba či ostré světlo. Jiní lidé z toho ale můžou mít radost. A naopak něco jiného, co vám přináší radost, může druhé obtěžovat. Deštivý den, který vám překazil plány na piknik, je požehnáním pro zemědělce, který čeká na vláhu pro své vyprahlé pole.

Štěstí je k mání právě teď, dnes – jen se neobejde bez utrpení. Někteří lidé si myslí, že mají-li být šťastní, potřebují se vyhnout veškerému trápení, a tak jsou neustále ve střehu a neustále ustaraní. Nakonec honbě za štěstím obětují veškerou spontaneitu, svobodu a radost. To není správné. Dokážete-li rozpoznat a přijmout svou bolest, aniž od ní utečete, objevíte, že přestože tu je bolest přítomná, může tu být ve stejném okamžiku také radost.

Lidé říkají, že utrpení je pouze iluze a že pokud chcete žít moudře, musíte překročit jak utrpení, tak radost. Já tvrdím opak. Cesta, jak dobře trpět i být šťastný, spočívá v umění zůstat ve spojení s tím, co se právě teď děje. Budete-li se v tom cvičit, dojdete k osvobozujícím vhledům do pravé povahy utrpení a radosti.

BEZ BAHNA LOTOS NEVYKVETE

Utrpení i štěstí jsou organické povahy, což znamená, že obě jsou přechodné a že se neustále mění. Když květina uvadne, stane se z ní kompost. Kompost pomůže květině znovu vyrůst. Štěstí je rovněž organické a ze své povahy pomíjivé. Může se z něj stát utrpení a z utrpení se může stát znovu štěstí.

Podíváte-li se do květiny hlouběji, uvidíte, že květina je vytvořena výhradně z prvků, které samy o sobě nemají s květinou nic společného. V květině je oblak. Samozřejmě víme, že oblak není květina, ale bez oblaku žádná květina nemůže žít. Bez mraků by nebyl déšť a žádná květina by nemohla vyrůst. Nemusíte být romantičtí snílci, abyste v květině spatřili plující oblaka. Skutečně tam jsou. Jsou tam také sluneční paprsky. Sluneční paprsky nejsou květina, ale bez nich žádná květina neexistuje.

Pokračujeme-li v hlubokém nahlížení do pravé povahy květiny, spatříme také další prvky, jako jsou půda a nerosty. Bez nich prostě květina nemůže být. Máme tu tedy fakt, že květina je utvořena výhradně z nekvětinových prvků. Květina nemůže být květinou sama ze sebe. Květina může pouze spolu-být, být v propojení se vším ostatním.1 Nemůžete od květiny odejmout sluneční paprsky, půdu ani oblaka.

V každém našem Plum Village centru pro praxi po celém světě máme lotosové jezírko. Všichni vědí, že potřebujeme bahno, aby nám lotosy rostly. Bahno skutečně moc příjemně nevoní, zato lotosové květy voní moc krásně. Když bahno nemáte, lotosy se neukážou. Nemůžete pěstovat lotosy na mramoru. Bez bahna by tu žádné lotosy nebyly.

1Pozn. překl.: „Spolu-bytí“ („Inter-being“) zavedl Thich Nhat Hanh jako novotvar pro vzájemně závislé bytí a pro vzájemnou propojenost.

2.
ROZPOZNÁVÁME A OBJÍMÁME UTRPENÍ

Máme-li učinit první krok na cestě k umění transformovat utrpení, je třeba naučit se vracet k sobě domů, kvlastnímu trápení adobře je rozpoznat. V hlavě nám většinou dnem inocí běží neutuchající monolog, kdy mysl mluví a sama sobě odpovídá. Znovu a znovu prožíváme minulost a bojíme se budoucnosti. Nezastavíme se, abychom se nadechli, abychom si byť i jen povšimli, zda tím trpíme – tak dlouho, až nás nečekaně, zdánlivě zničehonic, utrpení úplně zaplaví. Myšlení, vnímání a strachování nás připraví oveškerý prostor uvnitř a zabrání nám setrvat ve spojení stím, co se děje okamžik za okamžikem.

Buddha řekl, že nic nemůže přežít bez potravy. To platí nejen pro fyzickou existenci živých bytostí, ale i pro stavy mysli. Olásku je třeba pečovat a živit ji, aby mohla přežít. Naše utrpení rovněž přežívá, protože jej umožňujeme a stále krmíme. Znovu aznovu vmyslích přemíláme utrpení, lítost a smutek. Zakusujeme se do nich, polykáme je, znovu je vytahujeme ado nekonečna je vstřebáváme. Krmíme-li vlastní trápení při chůzi, práci, jídle iběhem rozhovorů, sami ze sebe děláme oběti přízraků minulosti, budoucnosti a obav vpřítomnosti. Nežijeme své životy.

Konzumujeme-li cokoli jen proto, abychom nevnímali utrpení nebo od něj odváděli svou pozornost, dopadne to vždycky tak, že trpíme mnohem více. Zapínáme televizi. Povídáme si, píšeme zprávy nebo povrchně tlacháme po telefonu.

Jakmile se totiž oddělíme od bolesti v mysli, opouštíme zároveň i tělo, kam se utrpení ukládá. Když cítíme osamělost či beznaděj, snažíme se je překrýt a předstírat, že v nás nejsou. Uvnitř se necítíme dobře a tak, abychom na to zapomněli, jdeme avezmeme si něco kjídlu, přestože nemáme vůbec hlad. Jíme a očekáváme, že nám bude lépe, ale končí to tím, že se stáváme závislými na jídle, protože se snažíme překrývat vnitřní utrpení, zatímco skutečného problému se vůbec nedotkneme. Můžeme se stát závislými i na počítačových hrách adalších vymoženostech audiovizuální zábavy.

Elektronická rozptýlení nejenže nepomáhají uzdravit utrpení, která se skrývají na pozadí našeho vědomí, ale často obsahují příběhy a obrazy, které krmí naši chtivost, žárlivost, vztek či beznaděj. Místo toho, abychom se cítili lépe, nás pouze na chvíli znecitliví, apak je nám z toho všeho ještě hůř. Konzumovat cokoli jen proto, abychom zakryli vlastní strádání, tak to prostě nefunguje. Potřebujeme duchovní praxi, abychom měli sílu aschopnost proniknout pohledem do hlubin vlastního utrpení, protože pouze tímto způsobem se může dostavit pravý vhled, který posouvá naše poznání.

ZASTAVUJEME SE A POZNÁVÁME VLASTNÍ TRÁPENÍ

Začneme-li se trápit, první, co je třeba udělat, je zastavit se, pozorovat dýchání a uznat přítomnost utrpení. Nesnažte se popírat nepříjemné pocity ani je potlačovat.

Vdechuji2a, vím, že tu je utrpení.

Vydechuji, říkám: Ahoj, utrpení moje.

TĚLO A MYSL POHROMADĚ

Každý máme tělo, nejsme s ním však vždy ve spojení. Možná nás tělo potřebuje, možná nás tělo přímo volá, my ho však neslyšíme. Jsme natolik pohlceni prací, počítačem, telefonem či povídáním, že můžeme úplně zapomenout, že vůbec nějaké tělo máme.

SVŮDNOST ROZPTÝLENÍ

OBJÍMÁME UTRPENÍ

ZVON

Vdechuji2b, vím, že se nadechuji.

Vydechuji, usmívám se.