Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

KOČIČÍ POHÁDKY

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6814. publikaci

Ilustrace Michal Sušina
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 104
Vydání 1., 2018

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2018
Cover Illustration © Michal Sušina

ISBN 978-80-271-0812-1 (ePub)
ISBN 978-80-271-0811-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-0675-2 (print)

Potrestaní zloději

Kocour Erin si žil naprosto báječně. Nemusel trávit chladné noci na dvorku, protože to byl kocour domácí. Měl nejen svůj vlastní pelíšek, ale dokonce i svůj vlastní pokoj. Tomáš a Lada si s ním hráli, krmili ho samými laskominami a od rána do večera ho rozmazlovali.

Potom ale děti povyrostly a musely začít chodit do školy. Rovnou po škole vždycky pospíchaly do všelijakých kroužků a nakonec musely psát úkoly. Na Erina už jim moc času nezbývalo. Kocourkovi to zpočátku vadilo, ale postupem času si zvykl, že se musí zabavit sám. Lada s Tomášem si s ním hráli, teprve když měli všechny povinnosti splněné. Kocourek vrněl a užíval si každé pohlazení.

„Večeře!“ zavolala jednoho večera maminka.

„Ještě chvilku,“ snažila se večeři oddálit Lada.

„Ne, ne!“ trvala na svém maminka. „Nebudu to přihřívat znovu!“

Tomáš i Lada se zvedli ze země a odkráčeli za maminkou. Erin je následoval. Měl svůj jídelní kout a při každém jídle dostal taky plnou misku.

„Co byste řekli tomu, kdybychom vyrazili na dovolenou?“

„Jupí, to je super!“ radoval se Tomáš.

„A Erínek pojede s námi?“ zajímalo Ladu.

Maminka se podívala na tatínka a ten rozhodně zavrtěl hlavou.

„Ne, to opravdu nepůjde. Poletíme letadlem a do letadla zvířata nesmí!“

„Škoda,“ zalitovala Lada a podívala se na tatínka pohledem, kterému nikdy předtím neodolal. Tentokrát si ale trval na svém.

„Erin zůstane doma. Pohlídá ho teta Jarka,“ uklidnila děti maminka.

Rodina odletěla na dovolenou a kocour zůstal v domě sám. Teta Jarka za ním chodila jen dvakrát denně. Dala mu jídlo a misku s vodou, vypustila ho na zahradu, ale pak zase pospíchala domů.

Když večer odešla, Erin si vylezl na Tomášovu postel. Přece nebude spát v pelíšku, když může odpočívat ne veliké a měkké posteli! Spaní mu ale nevydrželo dlouho. Zaslechl totiž nějaké nezvyklé zvuky. Nejdřív si myslel, že si teta Jarka v domě něco zapomněla, ale za moment už mu bylo jasné, že to není teta Jarka. Slyšel totiž dva mužské hlasy. Honem vyskočil na okno, ze kterého je dobrý výhled na vchodové dveře. Často tam vyhlížel Tomáše s Ladou. Málem z toho okna ale spadl, když zjistil, že se do jejich domu snaží vloupat dva zloději. Bylo mu jasné, že je musí zastavit, že před nimi musí dům uchránit.

„A je to,“ prohlásil šeptem jeden ze zlodějů, když se mu podařilo zámek vylomit.

„Dobře jsme si vybrali,“ pochvaloval si druhý zloděj a při světle baterky se okolo sebe rozhlížel.

„Tak jdeme na to,“ navrhl první zloděj a chtěl se pustit do krádeže.

„Počkej,“ zastavil ho druhý zloděj, „začneme nahoře. Přece všechny věci nepotáhneme nahoru! Tady to posbíráme až pak.“

První zloděj přikývl. Asi byl zvyklý poslouchat.

Kocour Erin přemýšlel, co má udělat. Vždyť zloději míří přímo k němu! Seskočil z okenního parapetu a schoval se do bedny s hračkami.

„Slyšel jsi to?“ zarazil se první zloděj.

Druhý nic neslyšel, a tak se dál plížili po schodech nahoru.

Když byli u bedny s hračkami, kocour vyskočil. Nejenže zloděje polekal, ale navíc vysypal i pytlík se skleněnými kuličkami. Ty se rozkutálely po celé místnosti a zamířily ke schodišti. Na dřevěných schodech vydávaly ohlušující rámus. Zloději se polekali a utíkali zpátky. Po kuličkách jim to ale klouzalo, a tak se nakonec začali kutálet stejně jako ty skleněnky.

Erin mezi nimi obratně prokličkoval a pak upaloval do kuchyně pro sklenici medu. Otevřel ji a medem pomazal poslední schody. Když se zloději dokutáleli až tam, zůstali na schodišti přilepení.

Jako na zavolanou kolem domu zrovna projížděla policejní hlídka. Policisté si všimli otevřených dveří, a tak na ně chtěli majitele upozornit. Když zjistili, že jsou uvnitř známí zloději, hned si je odvezli s sebou. A Erin? Ten dostal medaili za statečnost.

Myší oslava

Beky se vyhřívala na střeše garáže. Byl krásný slunečný den aona se po dlouhé zimě nemohla nabažit sluníčka.

„Ahoj,“ pozdravil ji neznámý kocour, který se tam náhodou objevil. Beky se honem postavila. Přece nebude před cizím kocourem ležet!

„Ahoj,“ odpověděla mu opatrně. Nevěděla, co od cizího kocoura může čekat, ikdyž na první pohled vypadal přátelsky.

„Je hezky, že?“ prohodil kocour, aby řeč nestála. Opravdu bylo hezky, to viděl každý.

„Květen je vždycky nejhezčí,“ odpověděla mu Beky.

„Proč myslíš?“ zajímalo kocoura.

„Protože vkvětnu mám svátek inarozeniny,“ vysvětlila mu Beky.

„Ty máš narozeniny?“ ožil hned kocour. „Tak to je skvělé! Doufám, že uspořádáš nějakou oslavu.“

Beky byla vrozpacích. „Ale já nevím, koho bych měla pozvat. Tedy kromě tebe,“ dodala.

„Neboj, oto už se postarám,“ mávl nad tím tlapkou kocour apak se představil: „Já jsem Osvald amám spoustu přátel.“

„Tak tedy vsobotu odpoledne tady,“ souhlasila Beky auž přemýšlela, jaké připraví pohoštění. IOsvald si hned začal dělat seznam hostů, které pozve, ataky chtěl pro Beky připravit překvapení.

Když se rozloučili, zamířil Osvald rovnou kcukrárně. Vchladicím pultu byl jeden krásný veliký dort, nazdobený spoustou našlehaného krému. Kocour si hned pomyslel, že ten by Beky jistě potěšil. Postavil se do fronty, akdyž na něj přišla řada, objednal si přesně takový dort na sobotu.