Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Aljoscha Long, Ronald Schweppe

Jak zpomalit kolotoč všedního dne
a objevit skutečný život

Přeloženo z německého originálu knihy Die 7 Geheimnisse der Schildkröte: Den Alltag entschleunigen, das Leben entdecken autorů Aljoschy Longa a Ronalda Schweppeho, vydaného nakladatelstvím Verlagsgruppe Random House GmbH, Mnichov, Německo.
© 2007 by Integral Verlag

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
pod značkou Alferia v Praze roku 2017 jako svou 6681. publikaci

Překlad Iva Michňová
Odpovědná redaktorka Mgr. Hana Borovská, Ph.D.
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Počet stran 208
První české vydání, Praha 2017
Šesté německé vydání, Mnichov 2014
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2017
Ilustrace v knize © Depositphotos/Kreativ

ISBN 978-80-271-9925-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-9924-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-0617-2 (print)

Autoři

Aljoscha A. Long a Ronald R. Schweppe jsou autoři s mezinárodním renomé, kteří dovedou srozumitelně a působivě psát o umění žít. V jejich autorské dílně vznikla řada bestsellerů, v nichž se jim podařilo vtipně, duchaplně, originálně a pro současné čtenáře přitažlivě přiblížit poklady světového duchovního dědictví. Aljoscha Long působí jako psycholog, terapeut a učitel bojových umění, Ronald Schweppe je orchestrální hudebník a učitel meditace.

„Zavřená kniha je jako uvázané zvířátko,
které nikomu neublíží.
Kdo je nevzbudí, na toho nezívne.
Kdo mu nestrčí nos rovnou mezi zuby,
toho ani nekousne.“

Wilhelm Busch

SÁM V SOBĚ V BEZPEČÍ…

„Ten, kdo dokáže odpoutat své smysly
od objektů smyslového vnímání,
tak jako želva zatahuje své údy do krunýře,
spočívá neustále na úrovni dokonalého vědomí.“

Šrímad Bhagavadgíta, verš 58

Dole na břehu řeky, ve stínu stromů vedle rybářských člunů žila moudrá želva Kurma. Koupala se vprůzračné vodě říční zátoky, vyhřívala se na teplém písku avždy, když se chtěla pohroužit do snění– atak tomu bývalo docela často– uvelebila se ve stinném mangovníkovém háji.

Na první pohled vypadala Kurma jako úplně obyčejná želva. Přesto dovedla něco, co neuměl ani hraboš Piky, ani buvol Mahuna, vlastně to kromě ní neumělo žádné jiné zvíře. Během svého dlouhého života se Kurma naučila úplně stáhnout do sebe. Na rozdíl od obyčejných želv, kterým stačilo schovat hlavu, ocas anohy, měla Kurma schopnost skrýt před okolním světem isvou duši. Její myšlenky tak byly postupem času bezstarostné ajasné ajejí pocity mírumilovné aradostné.

Nebylo však nic, co by zůstalo vlesíku nedaleko mangovníkového háje skryto. Ita nejtajnější tajemství se rychle rozkřikla, neboť cokoli se dozvěděla opička Kapi, hned řekla hrabošovi Pikymu aten to zase honem vyprávěl žábě Manduki ata to zase vykládala dál. Atak se stalo, že ikdyž to Kurma vlastně ani nechtěla, stala se moudrou učitelkou všech zvířátek vlese. Zblízka izdaleka se na ni obracel každý, kdo se ocitl vnouzi. Zvířátka přicházela strápením aodcházela vesele abezstarostně.

Bylo to podivuhodné. Ačkoli se ani nehnula, dokázala rozhýbat všechny kolem sebe. Přestože se zdálo, že nic nedělá, vjejí blízkosti bylo všechno uděláno. Aprávě ona, která na ničem nelpěla, si získala všechny kolemsebe…

CO PRO VÁS MŮŽE KURMA UDĚLAT

My samozřejmě nevíme, co vás přimělo, abyste začali číst knížku oželvě. Přestože je Kurma nepochybně velmi neobvyklá, je to především velmi, ale opravdu velmi stará želva. Proto byste měli vědět, že od želv se můžete naučit jen určité věci. Vpodstatě existuje jen jedna věc, kterou vás Kurma může skutečně naučit: umění nicnedělání. Můžete se naučit stáhnout se do ústraní, sbírat síly azachovat klid. Ne omoc víc.

Možná máte pocit, že se příliš nevyplatí občas vůbec nic nedělat, nebýt užitečný aprostě jen tak zmizet vprázdnotě (ikdyž jen na chvilku). Avšak ne vše, co na první pohled vypadá užitečně, takové nakonec je. Naopak ledacos nám zpočátku připadá nedůležité azbytečné, ačasto to má nakonec větší cenu než výhra vloterii.

Umění být sám vsobě „doma“ dnes ovládá jen málokdo. Avšak okamžikem, vněmž se stáhnete do sebe auklidníte svou mysl, kousek po kousku otvíráte dveře kpocitu většího bezpečí aspokojenosti. Nejvíce to pak využijete ve chvílích krize, když nebudete vědět, jak dál. Pak je často nejlepší nechat věcem volný průběh aspoléhat, že řešení nepřijde zvenčí, ale zevnitř.

Pokud se poznáte vněkterém znásledujících tvrzení, opravdu vám pomůže, když se seznámíte se Sedmi želvími tajemstvími.

•„Chci se naučit najít vsobě bezpečí, jistotu aklid.“

•„Myslím, že jsem se přestal orientovat. Už dávno nevím, jaká je má cesta ajaké cíle jsou pro mě ty pravé.“

•„Mám sklon kúzkostlivosti ačasto si dělám starosti kvůli všemu možnému.“

•„Každodenní shon mi jde na nervy. Často jsem neklidný nebo reaguji mírně podrážděně.“

•„Vživotě mě lidé často zklamali aněkteří mi dokonce opravdu ublížili.“

•„Jsem nespokojený– sám se sebou, stím, jak vypadám, stím, co dělám, vlastně scelým svým životem.“

•„Nejsem doopravdy šťastný, apřesto jsem pevně přesvědčený, že bych měl amohl být.“

Kurma vás nenaučí, jak opravit píchlou duši jízdního kola, ani co všechno opravdu platí pro vaše hvězdné znamení. Neřekne vám, jak rychle vydělat spoustu peněz, ani jak si perfektně naplánovat čas. Ikdyž vám Kurminy názory mohou pomoci, abyste si při tom všem zachovali chladnou hlavu, ve skutečnosti jde ještě oněco jiného. Želvy moc dobře vědí, jak se chránit akdy je nutné se stáhnout, vždyť díky tomu dokázaly přežít stovky milionů let.

Stejně jako želvy máme imy spoustu nepřátel, ikdyž spíše vnitřních než vnějších. My se nemusíme bát dravých ptáků. Vraždy azabití jsou díkybohu také ojedinělé a(na rozdíl od nejedné želvy) nemusíme žít vobavách, že skončíme jako delikatesa na talíři. Existují však jiná nebezpečí ata neohrožují ani tak náš vnější život, jako spíše náš vnitřní svět. Tato nebezpečí bychom mohli označit také jako překážky. Překážky, které nám brání, abychom žili šťastně, vesele aspokojeně. Dříve nebo později znich dokonce můžeme onemocnět apak se stanou skutečným nebezpečím ohrožujícím náš život. Kpřekážkám patří:

•Obavy astarosti, které souvisejí spenězi, zdravím, naším okolím, naší kariérou, naší budoucností, skomplikovanými partnery, sproblematickými dětmi nebo protivnými kolegy;

•odsuzování se apocity viny;

•stres aspěch ve stále se zrychlujícím světě, který se vyznačuje internetem, rychlovlaky, nekonečnou spoustou nudných televizních programů, mobilními telefony azáplavou podnětů, jimž jsme dennodenně vystavováni;

•nespokojenost, závist ahamižnost nebo závislost na úspěchu, sexu či alkoholu ajiných látkách;

•každodenní záchvaty hněvu kvůli řidičům, kteří se na nás lepí na dálnici, sousedovým psům, kteří proštěkají celou noc, nebo kvůli připálené rajčatové omáčce.

Možná se teď ptáte, jak souvisí připálená omáčka na špagety se želvami (obecně) aKurmou (konkrétně)…

Řešení je jediné: Čtěte dál.

CO MOŽNÁ OŽELVÁCH JEŠTĚ NEVÍTE

Máte vůbec želvy rádi? Pokud ano, tak snad ne vpolévce… Je celkem jedno, jestli vám želvy připadají roztomilé azajímavé, nebo spíš příšerné aodporné– jedno se jim musí nechat: Želvy patří ktomu nejroztodivnějšímu, co kdy zvířecí říše stvořila.

Které jiné zvíře se například dožívá až 250 let? Nebo dokáže uplavat vmoři vzdálenost více než 3000 kilometrů?

Dávno předtím, než se vylíhl první dinosaurus, si Kurmini předkové zvesela pochodovali cestou necestou. Azatímco dinosauři již, jak známo, dávno vyhynuli, želvy žijí dodnes, za což vděčí své mimořádné přizpůsobivosti.

Želvy vědí, jak se účinně chránit před možným nebezpečím. Dovedou zatáhnout hlavu, končetiny aocas adokonce iúplně uzavřít svůj krunýř.

Žijí tak dlouho proto, že vědí, jak je důležité úsporně nakládat svlastní energií.

Optimálně se přizpůsobují okolí. Vmoři, na souši nebo vřece, vjezeře nebo vbažině: Želvy se skoro všude cítí dobře ake štěstí nepotřebují ani sametem vykládaný košíček, ani luxusně zrekonstruovaný byt svířivou vanou vcentru města.

Želvy dokážou hýbat očima tak, že se mohou na svět dívat zrůzné perspektivy, což je schopnost, která má cenu zlata, když se někdy potřebují podívat na svět jinýma očima.

Želvy dokážou urazit ohromné vzdálenosti, tisíce kilometrů. Ikdyž to někdy trvá notnou chvíli, nakonec vždy dosáhnou svého cíle, protože zkrátka vytrvají.

Želvy jsou nesmírně skromné. Obejdou se celé týdny bez potravy ana dlouhou dobu si dovedou uložit zásoby vody.

Vneposlední řadě jsou želvy přeborníky vtom, jak být vklidu. Dovedou se úplně uvolnit aneznají spěch, nemusejí podávat výkony, nepodléhají syndromu vyhoření anetrpí depresemi.

Jak vidíte, je toho dost, co se můžeme od želv naučit. Kdo znás by se někdy rád neschoval? Nezměnil perspektivu? Nezbavil se stresu?

Všechny tyto schopnosti měla odmalička samozřejmě iKurma. Ovšem jí zkrátka nestačilo, že se dožije vysokého věku, že doplave hodně daleko nebo že dovede být dlouho vklidu. Kurma chtěla něco víc! Nakonec byla pro Kurmu požehnáním její nespokojenost. Kdyby se smířila sobyčejným želvím osudem, nikdy by se patrně nevydala na cestu za štěstím– auž vůbec by nevznikla knížka, kterou právě čtete…

KURMA OBJEVUJE ŠTĚSTÍ

Jedné teplé úplňkové noci, vníž se hvězdy zrcadlily na kolébajících se mořských vlnách jako tančící perly, se zvajíčka vylíhla malinkatá želvička Kurma. Ocitla se vbílém písku, akdyž mžourala kolem sebe, spokojeně se usmívala. Vždyť ktomu také měla pádný důvod. Kurma se totiž nevylíhla jen tak zledajakého vajíčka, ne ne, Kurma se narodila do velmi vznešeného hnízda. Vedle tepla abezpečí slibovalo všelijaké vymoženosti, snimiž se Kurma brzy seznámí podrobněji.

Kurmin tatínek, mocný vládce ohromné želví říše, se jmenoval Kurmsuddhí. Byl to velice udatný, ale iosvícený amoudrý panovník. Kurmina maminka Kurmaja byla vželvích kruzích vyhlášenou krasavicí. Za svůj hlavní úkol považovala rozmazlovat Kurmu od hlavy až po ocásek.

Vmládí (tedy zhruba během prvních 50 let života) měla Kurma veškeré důvody být neskonale šťastná. Ležela pod stinnými palmami na hromádkách smetanově bílého písku, odkud měla nádherný výhled na širé tmavé moře. Mohla spát, jak dlouho chtěla, nikdy jí nezazvonil budík, který by ji nutil jít do práce, akdyž se jí zachtělo vyrazit na malý výlet, seřadili se její želví kamarádi do dlouhého průvodu, aby ji doprovodili.

Vhorku ažáru, kde Kurma žila, se želvy musely obvykle spokojit se seschlou trávou anikdy se dosyta nenajedly. Avšak Kurmu dvorní kuchařky od rána do večera rozmazlovaly vybranými lahůdkami. Vzácnými lesními bobulemi, exotickým ovocem, které lidé ani neznají, ataké pikantními pochoutkami zkrabů amušlí.

Přesto Kurmě něco scházelo! Aikdyž neměla sebemenší tušení, co by to mohlo být, bylo jí hůř ahůř. Čím byla starší, tím pro ni bylo těžší otevřít bránu ke štěstí třeba jen na malou škvírku, nepomohly ani palmy, ani písečná pláž, ani mangový sorbet. Aopravdu hloupé bylo, že Kurmina nespokojenost byla tím větší, čím podrobněji viděla, co se děje vmalém světě kolem ní.

Viděla třeba vesnické děti, které plakaly, když se jejich rodiče hádali nebo si jich nevšímali, protože byli zaměstnáni spoustou jiných věcí– abohužel se to stávalo docela často.

Viděla třeba zlé lidi změsta, kteří chytali želvy proto, aby si uvařili polévku zjejich nožiček. Při pouhém pomyšlení na ně se Kurmě pokaždé zvedl žaludek.

Viděla všechny malé ivelké nespravedlnosti, hádky, obavy, neklid astarosti ataké spoustu nebezpečí, které číhalo všude kolem ní.

Aještě tu byly všechny ty nehezké věci jako bolení vkrku, bolení břicha nebo zapomnětlivost– trápení, která mohou postihnout nejen lidi, ale občas iželvy vkaždém věku.

Čím déle nad tím vším Kurma přemýšlela, tím víc její srdce truchlilo. Atak nebylo divu, že si jednou řekla, že už toho má vážně dost. Vdobě, kdy začal vát první podzimní vítr, se proto Kurma rozhodla dát želvímu paláci vale avydala se do světa.

Ve vyprahlé stepi Kurmu napadlo, že cestou ke štěstí by mohl být asketický život. Pořád měla ještě bříško plné královských lahůdek, atak jí ta myšlenka vůbec nepřipadala divná. Vtěch časech se navíc uhledačů pravdy těšilo odříkání velké oblibě. Izačala se Kurma postit. Pila jen vodu apostila se apostila… Samozřejmě opomněla, že želvy mohou žít skoro věčně, aniž by pozřely jediné stéblo trávy. Atak ji to brzy přestalo bavit, nacpala se hromadou rybízu aopět se vydala hledat štěstí.

Vnoře hrabáče se sice ocitla jen náhodou, ale přesto se jí dostalo přátelského přijetí, aona propadla hazardu. Sprasátky, skunky amalým hrabáčem trávila celé noci hrou vkostky, kouřením hliněné dýmky apopíjením jalovcové pálenky. Když jí byly kostky nakloněné, cítila Kurma na okamžik opojení štěstím, když ale prohrávala– což bývalo bohužel často– oto víc ji to zlobilo. Jednoho rána se po nočním flámu doplazila kjezeru, aby se napila chladné vody, když spatřila ve vodě svůj obraz. Vskutku ani trochu nevypadala jako někdo, kdo nalezl štěstí. Ačkoli měl hazard své kouzlo, štěstí aspokojenost jí nepřinášel. Sprvními slunečními paprsky proto Kurma opustila doupě neřesti azklamaně si šla zase po svém.

Na břehu řeky Gangy se Kurma bez váhání připojila kněkolika starým moudrým želvám, které se bavily tím, že trávily dlouhé chvíle vprapodivných pozicích. Jelikož byla Kurma nadaná, netrvalo dlouho ataké dovedla stát na jedné noze anakonec dokonce ina hlavě. Naučila se také zadržet dech tak dlouho, až jí musel někdo silně zabouchat na krunýř, aby jí připomněl, že je nejvyšší čas začít znovu dýchat. Postupem času jí však připadalo příliš hloupé stát dlouhé hodiny na jedné noze– atak se raději opět postavila na všechny čtyři aputovala do hor…

Vtajemných zahradách uprostřed náhorní plošiny potkala Kurma partu pohodářských želv, které vypadaly docela legračně. Svraštělé hlavičky měly obrostlé dlouhými rozcuchanými vlasy akrunýře pomalované barevnými kytičkami. Když té prapodivné společnosti vyprávěla, jak se vydala hledat štěstí, začaly se želvy culit anabídly jí nějakou neznámou trávu azvláštní houbičky. Kurma se do toho všeho pustila, ačím déle chroustala, tím bláznivější jí připadal svět kolem. Netrvalo dlouho aroztočila se jí hlava apřed očima jí zběsile poskakovaly třpytivé hvězdičky. Kurma strávila mnoho dní anocí tím, že se chechtala anevěděla, kde je vlevo avpravo, ani kde je nahoře adole. Přestože všechno vypadalo opravdu legračně, po určité době to přece jen bylo trochu únavné. Ani pocit, že má žaludek jako na vodě, nebyl zrovna dvakrát příjemný, abylo jedno, jestli to bylo zneznámé trávy nebo zpocitu, že se točí na kolotoči.

Zklamaná Kurma opustila tajemnou zahradu adlouho jen tak bez cíle bloudila po lesích ahájích. „Je snadné zamotat se do tisíců věcí,“ napadlo ji. „Je těžké najít ve světě opravdové štěstí,“ pomyslela si. Vyčerpaně si sedla do stínu fíkovníku. Unaveně sledovala mraky, jak pomalu táhnou po nebi, poslouchala vítr, jak tančí ve větvích, vnímala vůni květin, kterou přinášel jemný vánek…

Dostala se sama ksobě azačala se pomalu uklidňovat. Azatímco nacházelo klid její tělo, uklidňoval se ijejí dech. Atím, že se uklidnil dech, uklidnily se imyšlenky apocity. Azatímco se plně nořila do klidu aticha, napadlo ji osvobozující poznání– vlastně to byla dokonce čtyři osvobozující poznání:

Kurmina čtyři osvobozující poznání:

1.Každý znás hledá štěstí– ať to ví, nebo ne.

2.Většina hledá štěstí ve vnějších věcech amá stím často neblahé zkušenosti.

3.Dveře ke štěstí se otvírají dovnitř.

4.Mír abezpečí můžeme najít jen sami vsobě. Přestože je jen jedno nitro, existuje spousta cest, které do něj vedou.

VYUŽIJTE NITRO, ABYSTE BYLI VHARMONII NAVENEK

Všichni hledáme štěstí. Možná si to vždy neuvědomujeme, ale když se zamyslíme, zjistíme, že všechno, co děláme, slouží ktomu, abychom se cítili lépe, nebo jinými slovy: abychom byli šťastnější. Můžeme si hledat novou práci, odškrtávat seznam splněných úkolů, letět na vysněnou dovolenou, spořádat spoustu čokolády nebo si pravidelně přihnout– vždy se nakonec jen snažíme, abychom se cítili příjemněji, atedy išťastněji.

Mnoho metod, které– většinou nevědomě– používáme ktomu, abychom se vyhnuli bolesti nebo abychom měli větší radost ze života, více problémů vyvolává, než řeší. Je například velice nepříjemné budit se sbolestí hlavy akocovinou amít před sebou ztracený den, který ještě ani nezačal. Ale ve chvíli, kdy jsme předešlého večera sahali po lahvi vína, to mělo jen příjemné účinky: Uvolnili jsme se, bylo nám lépe apatrně jsme si užili veselý večírek.

Při hledání štěstí (nebo alespoň více či méně snesitelného stavu) se však objevuje zejména tento problém. Věci, které nám mají přinést štěstí, nefungují tak, jak si to od nich slibujeme! Chvilky extáze, krátké úniky nebo přechodné omámení– to všechno se dá nepochybně najít snadno. Jenomže radost netrvá dlouho astav poté je mnohdy ještě horší než předtím. Spokojenost, pohoda aštěstí se bohužel tímto způsobem nalézt nedají.

Kurma praví: „Nestarej se příliš ovnější svět– starej se raději osvé nitro. Kdo využívá vnější svět, aby nastolil harmonii ve svém nitru, daleko nedojde. Raději využívej nitro, abys změnil to, co je venku.“

Je normální azdravé hledat štěstí nejdřív venku. Každý znás chce přece žít tak, aby se mohl cítit dobře. Několik základních věcí také skutečně potřebujeme– třeba střechu nad hlavou, něco ksnědku vlednici arolák, kdyby byla zima. Je určitě rozumné, abychom vtomto směru netrpěli nedostatkem. Problém začíná většinou až tehdy, když své štěstí vážeme na spoustu podmínek aocitáme se vpasti, že „nejdříve musíme ještě tohle…“ Pravděpodobně tuto past znáte. Snaží se nám namluvit, že štěstí teprve přijde. Uvažujeme vždycky stejně:

„Nejdřív musím ještě…

•vydělat spoustu peněz,

•koupit hezký dům,

•najít vhodného partnera,

•počkat, až budou děti zdomu,

•letět na Kanáry,

•obout si pohodlnější boty…

… ateprve potom budu šťastný amůj život bude konečně klidný aspokojený.“

Neustále se objevují přání, která si ještě musíme splnit, nebo problémy, které ještě musíme vyřešit. Atak své štěstí odsouváme avěříme, že jednou na něj budeme mít dostatek času. Ve chvíli, kdy skutečně všeho dosáhneme. Jedna věc je na tom ovšem hloupá. Není nic, čeho bychom museli dosáhnout! Je vpořádku, že si odškrtáváme, co jsme splnili ze seznamu úkolů nebo že si vezmeme pohodlnější boty– ale naše štěstí na tom nezávisí.

Ovládat svět, byť by to byl jen malý svět kolem nás, může být velmi namáhavé. Faktem je, že se stejně ovládnout nedá. Samozřejmě, že se můžeme snažit pozitivně ovlivňovat své okolí, zahrádku, partnera– ale je spousta věcí, na které nemáme sebemenší vliv. Radnice může rozhodnout, že vedle našeho domu postaví spalovnu komunálního odpadu, zahradu nám může zdevastovat krtek, partner se může zamilovat do někoho jiného…

Ve srovnání svnějším světem můžeme relativně snadno ovlivnit svůj vnitřní svět. Místo abychom ve městě půl dne sháněli lanýže amarně hledali místo kparkování, můžeme udělat obyčejné špagety srajčatovou omáčkou, vždyť trocha bylinek ačesneku ještě nikdy nikomu neublížila!

Cokoli děláme proto, abychom harmonicky změnili své nitro, náladu, emoce aživotní pocit, má pozitivní vliv, ato jak přímý, tak nepřímý. Spokojený pohodář se totiž cítí dobře, anavíc působí pozitivně ina své okolí ana lidi, snimiž se denně setkává.

OTEVŘETE DVEŘE DO SVÉHO NITRA

Existuje nepochybně mnoho věcí, které se můžeme naučit od želv. Třeba jak to udělat, abychom se dožili 200 let. Ovšem přinejmenším stejně zajímavá je schopnost umět se kdykoli stáhnout apohroužit (amožná právě vtom je idůvod želví dlouhověkosti…). Jestliže štěstí můžeme najít jen sami vsobě, vyvstává samozřejmě otázka, jak se dostaneme– do sebe.

Umění, které to umožňuje, se jmenuje „meditace“. Meditace není nic jiného než cesta do vlastního středu, do nejniternějšího centra. Existují různé způsoby meditace, ale jedno mají společné: Kdo medituje, koncentruje se sám na sebe ashromažďuje své síly. Vrací se ke zdroji své životní energie aobjevuje, co znamená dostat se zpět sám ksobě– asamozřejmě přitom také poznává, že je to nejen příjemné, ale že mu to dodává ipocit sebejistoty.

Kurma praví: „Je-li klidná duše, dostaví se sama od sebe jasnost anekonečné dálky. Chceš-li uklidnit své myšlenky apocity, měl bys zapomenout sám na sebe asnažit se opohroužení.“

Pohroužení? Možná vám to zní poněkud nadneseně. Když však mluvíme otom, že se děti pohroužily do hry, malíř do svých barev, zamilovaní do oparu lásky, zní nám to slovo už docela přiléhavě. Aoto jde. Pohroužení není vlastně nic jiného než stav, kdy je nám všechno, čím se zabýváme, důvěrně blízké. Můžeme poslouchat symfonii, pozorovat východ slunce nebo držet za ruku milovaného člověka– když se do těchto okamžiků pohroužíme, přiblížíme se podstatě života mnohem víc, než když nám vhlavě běží kolotoč každodenních myšlenek, což se bohužel stává podstatně častěji.

Meditovat znamená oprostit se od všeho, co nás vytrhává znašeho středu auvádí ve zmatek. Když meditujeme, osvobozujeme se od všeho, co rozptyluje naši duši, tedy iod naší vlastní opičí mysli, která nám brání otevřít dveře ke štěstí.

„Opičí mysl“ je stav našeho vědomí vkaždodenním životě. Naše myšlenky apocity skáčou od jednoho podnětu ke druhému jako opice, která zběsile poskakuje ze stromu na strom. Toto povrchní vědomí může mimo jiné za to, že nás kvěcem, které jsou součástí našeho života, poutají neviditelné provazy. Pak tedy „visíme“ na své práci, milostné aféře, kurzech akcií nebo oblíbené restauraci. Je celkem příjemné viset na tom, co nám přináší radost, jako třeba naši milovaní, zároveň ale bohužel visíme ina svých obavách, starostech, očekáváních apředstavách, které často příjemné rozhodně nejsou.

Aby mohl vnaší duši zavát svěží vítr, musíme otevřít dveře, které do ní vedou, dokořán. Meditace je velice efektivní metoda, jak otevřít dveře audělat průvan. Jen je otázka, jak se vlastně medituje ajak meditace souvisí se sedmi želvími tajemstvími?

NEJDŮLEŽITĚJŠÍ KROK: DOSPĚT KUVĚDOMĚNÍ

První apatrně nejdůležitější krok směrem kmeditaci spočívá vuvědomění si sama sebe. Uvědomit si sama sebe znamená, že se soustředíme, ato, na co bychom se měli soustředit, jsou naše smysly.

Vjógové filozofii, která se tématem meditace zabývá tisíce let, je želva symbolem schopnosti stáhnout smysly do sebe. VJóga sútrách popisuje indický mudrc Pataňdžali jako vstup do meditace pratjáháru– „nelpění na objektech smyslů“. Ten, kdo stejně jako želva stáhne hlavu, ocas anohy, odvrátí všechny své smysly amyšlenky od vnějších věcí, ten odpoutá své vědomí od pozemských starostí azažije sílu, mír asvětlo.

Kurma praví: „Jsou chvíle, kdy je třeba se otevřít, ajsou chvíle, kdy je třeba se stáhnout. Chceš-li usnout, musíš nejprve zhasnout světlo. Chceš-li vědomě abděle prožít sílu ticha, měl bys odpoutat své smysly od vnějšího světa.“

Možná zní pojem pratjáhára exoticky, ovšem schopnost, která se za ním skrývá, má cenu zlata! Kdo dokáže zařadit nižší rychlost asoustředit se na svůj střed, může vyřešit mnoho problémů. Ústup je často podstatně lepší obranou než útok! Zejména tehdy, když ztrácíme sami sebe nebo když se ženeme za pochybnými cíli azbytečně plýtváme silami, je ústup často tou nejlepší strategií. Tím, že obrátíme svou pozornost dovnitř auvolníme se, si chráníme tělo iduši.

ČAS ODEJÍT, ČAS PŘIJÍT

KURMINÝCH SEDM CEST KE ŠTĚSTÍ

CO SE MŮŽEME OD KURMY NAUČIT

Kdo si myslí, že ho Kurma naučí, jak správně sedět vlotosovém sedu, ten se plete. Pružnost želv totiž nespočívá vohebnosti jejich kloubů, ale vněčem jiném. Od Kurmy se můžeme dozvědět sedm tajemství meditativního života. Přitom se můžeme naučit: