Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Michal Vičar, Ph.D.

Sportovní talent
komplexní přístup

Odborná recenze doc. Jiří Mudrák, Ph.D., doc. PaedDr. Martin Pupiš, Ph.D.

Kniha je monografií
Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství
Grada Publishing, a.s.

Nakladatelství děkuje za finanční podporu při vydání knihy Masarykově univerzitě.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 220 386 401, fax: +420 220 386 400
jako svou 7083. publikaci

Ilustrace Miroslav Malý
Odpovědná redaktorka Ivana Kočí
Jazyková úprava Pavel Skramlík
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Fotografie Depositphotos / s. 13 AndreyPopov, s. 21 Corepisc, s. 39 f8grapher, s. 49 ArturVerkhovetskiy, s. 73 Wavebreakmedia, s. 84 betochages, s. 103 Nathan0834, s. 111 vectorfusionart, s. 133 pogorelova, s. 151 sportlibrary, s. 156 microgen, s. 168 petrograd99, s. 178 tonodiaz, s. 182 Corepics, s. 198 DesignPicsInc, s. 211 prudek, s. 231 Photocreo, s. 251 zurijeta
Počet stran 288
První vydání, Praha 2018
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2018

ISBN 978-80-271-2403-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-2402-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-0841-1 (print)

O autorovi

Mgr. Michal Vičar, Ph.D.

*13. 5. 1985, Olomouc

Vystudoval psychologii a sociologii na Fakultě sociálních studií Masarykovy univerzity v Brně, Ph.D. získal v oboru Sportovní psychologie na Fakultě tělesné kultury v Olomouci. Odborně se specializuje na identifikaci a rozvoj sportovního talentu a trénink mentálních dovedností. Zabývá se také tématy týkajícími se využitím pohybu v divoké přírodě a adrenalinovými aktivitami přispívajícími k osobnostnímu rozvoji a terapii člověka. Spolupracuje s řadou vrcholových sportovců. Působil na Fakultě sportovních studií Masarykovy univerzity v Brně a v současnosti je pedagogem Fakulty tělesné kultury Univerzity Palackého v Olomouci.

Je vášnivým cestovatelem, autorem cestopisu Embéčkem kolem světa a stejnojmenného televizního dokumentu. Diriguje olomoucký swingový orchestr New Street Band, ve volném čase se věnuje volejbalu a lezení po skalách.

Prolog

„Finále jsou vzdálená.“ Tento výrok mého táty mne provází po celý život. Někdy ještě dodal: „I když se ti bude zdát, že finále jsou už tu, zůstávají stále ještě vzdálená.“ Věty říkával jak ve chvílích, kdy se mi něco nepovedlo, tak při mých úspěších. Slyšel jsem je po zdaru na přijímačkách na střední školu, nepovedeném vystoupení, i ukončeném doktorátu. A myslím, že je pronese i v momentě, kdy se mu dostane do ruky tato kniha.

Přiznám se, že tyto jeho věty mám rád. Táta tím vyjadřuje přesvědčení, že je nemoudré usuzovat na budoucí možnosti člověka podle aktuálního výkonu. Poukazuje tím na fascinující schopnost člověka se rozvíjet a utvářet sám sebe, a také na to, že by bylo zbrklé soudit den před večerem.

Výjimečný výkon je nedílně spojen s vrcholem Maslowovy pyramidy potřeb – potřebou seberealizace. Bývá zdrojem lidského úžasu – a nezáleží na tom, jestli se jedná o mistrovskou interpretaci Rapsodie v modrém George Gershwina, rozluštění DNA v roce 2001, či o světový rekord Usaina Bolta na stovce.

K posouvání lidských možnosti je zapotřebí usilovná práce a talent. Ten je podle slavného psychologa Mihaly Csikszentmihalyie vzácným a cenným zdrojem pro společnost. Bohužel obrovské množství hodnotného lidského potenciálu je promarněno v každé generaci, protože mu nedokážeme porozumět a uchopit jeho podstatu.

V kontextu sportu se domnívám, že toto mrhání talentem souvisí především se zjednodušujícím náhledem, když se na talent pohlíží jako na pouhý soubor biologických a motorických vloh. Přitom problematika sportovního talentu a jeho rozvoje je mnohem složitější. Proto talent v této knize podrobuji důkladnému rozboru napříč vědními disciplínami – fyziologie, genetiky, psychologie, antropomotoriky, sociologie, kinantropologie, historie, ale i etiky a filozofie.

Tato monografie přímo navazuje na publikaci Sportovní talent – psychologická perspektiva. Kniha však pojímá téma mnohem komplexněji. Současně cílí na širší okruh čtenářů. Mou ambicí je totiž oslovit nejen odbornou, ale i sportovní veřejnost – především trenéry, manažery sportovních klubů, funkcionáře, ale samozřejmě i samotné sportovce a jejich rodiče. I proto je kniha obohacena o řadu příběhů sportovců a jejich postojů, praktických doporučení a zajímavostí spojených se sportovním talentem.

V průběhu vzniku této monografie jsem také uskutečnil několik interview s významnými českými sportovními osobnostmi. Do hlavního textu jsou začleněné některé části rozhovorů, v celém znění jsou uvedené v přílohách. Toto vše je graficky ohraničeno šedými boxy. Jiné pasáže textu jsou psané kurzivou. Jedná se o aplikované příklady teorie do praxe. Jednotlivé kapitoly jsou také uvedeny krátkými odstavci označenými „K zamyšlení“. Účelem otázek je jak přimět čtenáře k zahloubání nad zmíněnými tématy, tak nastínit obsah následujícího textu, který na otázky odpovídá.

Podle názvu této knihy by se mohlo zdát, že jejím smyslem je napomoci těm talentovaným se prosadit a zcela tak zavrhuje sport v rekreačním a amatérském pojetí. Opak je pravdou! Jsem horlivým zastáncem toho, že člověk by měl mít šanci realizovat svůj sportovní potenciál, ať je jakýkoliv. Tím je naplněna podstata hesla britské sportovní psycholožky Angely Abbottové „Buďme vším, čím můžeme být.“

Pevně věřím, že vhodné nastavení podmínek pro rozvoj špičkového výkonu je nedílně provázáno s podporou amatérského sportu. Právě holistický náhled na sportovní talent, popsaný v tomto textu, napomáhá všem sportujícím uplatnit svůj potenciál. To zahrnuje jak ty, kteří se chtějí stát vrcholovými sportovci, tak ty, co plánují vést děti ke sportování pro radost. K tomu je však potřeba mít na paměti dlouhodobou perspektivu výkonu a nevěnovat pozornost jen těm domněle talentovaným. Finále jsou totiž vzdálená…

Obsah jednotlivých kapitol

V první kapitole (Co je to sportovní talent) hledám odpověď na otázku ohledně podstaty sportovního talentu. Srovnávám tradiční pojetí s modernějšími koncepcemi a vytvářím jeho definici. Ve druhé kapitole (Dobové souvislosti sportovního talentu) se zabývám širšími historickými souvislostmi. Ve třetí kapitole (Jak poznat sportovní talent) se zaměřuji na možnosti a úskalí diagnostiky předpokladů pro sport. Pohlížím na ni z různých perspektiv – biologické, motoricko-výkonové a psychologické. Popisuji výhody a nevýhody jednotlivých přístupů a navrhuji praktická doporučení. Ve čtvrté kapitole (Prostředí → sportovní talent ← genetika) zasazuji sportovní talent do širšího společenského kontextu. Zabývám se podílem genů a environmentálních vlivů na utváření schopností, stejně jako jejich vzájemným působením. Pátá kapitola (Rozvoj sportovního talentu a jeho modely) pak rozebírá možnosti rozvoje talentu. Cílí na témata jako raná specializace, všestranný rozvoj, mentální trénink, promyšlená hra a promyšlené získávání zkušeností. Rozebírám zde také nejpoužívanější modely rozvoje sportovního talentu. V šesté kapitole (Seberegulací k motivaci) popisuji psychické vlivy – především vlastnosti spojené s růstem výkonnosti, potřebné k tomu, aby se sportovec probojoval na vrchol. V poslední kapitole (Etika a identifikace sportovního talentu z pohledu liberalismu) rozjímám nad filozofickým a především etickým rozměrem, v rámci kterého by mělo k identifikaci a rozvoji sportovního talentu docházet. Ten zabraňuje systematickému psychickému i fyzickému poškozování dítěte a porušování jeho práv.

1

Co je to sportovní talent

Kzamyšlení

Jak lze definovat sportovní talent? Existuje jeden typ sportovního talentu, nebo má mnoho podob? Jaký je rozdíl mezi sportovním talentem anadáním? Je talent čistě vrozený, nebo se vživotě vyvíjí? Můžeme talent získat, nebo oněj přijít? Jsou psychické vlastnosti součástí talentu? Jaká je hranice talentovanosti – tedy koho ještě můžeme považovat za talentovaného? Jak tuto hranici určíme?

Zkuste položit otázku „Co je to sportovní talent?“ deseti různým sportovcům či trenérům. Nejspíše se vám dostane velmi barvitých odpovědí. Je také pravděpodobné, že sami sebe uvrtáte do vášnivé diskuse ozmařených, rozvinutých, přirozených, jedinečných, unikátních, průměrných, sociálně nekonformních, patologických a„bůhvíjakých“ dalších talentech. Rozhovor možná okořeníte oněkolik ilustrujících životních příběhů slavných sportovců. Odpovědi se však pravděpodobně nedoberete. Proto vtéto kapitole uvádím přehled jednotlivých přístupů ke sportovnímu talentu anadání. Kladu si nesnadný cíl dospět kuspokojivé odpovědi.

Za základní dilema považuji, jestli talent anadání považujeme za něco vrozeného, neměnného, stálého, či se jedná ovčase se vyvíjející fenomény. Tedy jestli se dítě snějakou mírou talentu narodí, ata je po celý život stejná (stabilní pojetí), nebo jestli se vprůběhu života její úroveň mění (dynamické pojetí). To znamená, že sportovec může talent částečně získat anaopak, dokonce osvůj talent postupně přijít!

VČeské republice je hluboce zakořeněné stabilní pojetí, vycházející zvymezení pojmů sportovní talent anadání docentem Tomášem Peričem [1, 2]. Vystihuje také postoje velké části tuzemských trenérů. Avšak protože jsem zastáncem dynamického pojetí, mou smělou ambicí je toto stanovisko posunout. Považuji je zmnoha důvodů, které uvádím vtéto knize, za mnohem vhodnější pro rozvoj sportovního výkonu.

Peričovu definici budu komentovat především zpsychologické asportovně-psychologické perspektivy. Mým cílem ale není rozporovat jeho koncepci. Spíše chci poukázat na její omezení zpozice oborů, které se tradičně těmito termíny zabývají. Především se však chci dopátrat jádra věci – pochopení toho, co vlastně sportovní talent je. To považuji za nezbytné východisko pro jeho úspěšnou identifikaci arozvoj. Jsem přesvědčen, že porozumění čtenářů podstatě sportovního talentu se dlouhodobě promítne do fascinujících sportovních výkonů.

TERMINOLOGICKÉ OKÉNKO

Než se zaměřím na rozbor pojmů talent anadání, je potřeba si blíže popsat příbuzné termíny. Těmi jsou výkon, vloha, schopnost adovednost. Tyto pojmy bývají často laiky ivědci ve sportu zaměňovány.

Vlohy (aptitude) jsou zcela vrozený předpoklad člověka knějaké duševní, fyzické činnosti nebo fyziologickému či antropometrickému růstu. Zakládají se na genomu sportovce. Vlohy se nemusí za celý život projevit, protože jedinec například nevyrůstal vprostředí vhodném pro jejich uplatnění. Příkladem je jedinec zrovníkové Afriky, který má výborné předpoklady pro lyžování. Protože za celý život nespatří sníh, dispozice se uněj nikdy neprojeví [1].

Pro sportovní oblast pak můžeme vlohy rozdělit na dvě skupiny. Do první skupiny zařazujeme predispozice, které lze nalézt ušampionů vdaném sportovním odvětví. Ty se přímo promítají do sportovního výkonu. Druhou skupinou jsou vlastnosti, které napomáhají ktomu, aby se tyto vlohy ujedince rozvinuly. Do druhé skupiny tedy patří vlohy, které podmiňují sportovní růst.

Schopnost (ability) můžeme definovat jako způsobilost, která umožňuje prokázat výkon vdaném čase [3]. Kvalita schopnosti je částečně předurčena geneticky [4] ačástečně utvářena prostředím [5]. Výslednou podobu schopnosti tedy tvoří jak vrozený základ (vloha), tak do značné míry vlivy prostředí, například trénink či stimulující prostředí. Úroveň schopností se proto vprůběhu života sportovce mění. VČeské republice se ve sportu obvykle mluví oschopnostech koordinačních, silových avytrvalostních [6]. Vzahraničí se však objevuje mnoho různých, zcela odlišných pojetí.

Schopnost promítnutá do konkrétní podoby sportovní činnosti učením či tréninkem se nazývá dovednost (skill). Jedná se oprogresivní projev schopností ve formalizovaných výsledcích [7]. Dovednost je tedy do značné míry měnitelná atrénovatelná. Ve sportu se dovednosti dělí na pohybové asportovní. První jmenované jsou spojené se základní koordinací těla, kdežto druhé jsou nutné kprovedení úkonu vnějaké konkrétní sportovní disciplíně [8].

Psychické vlastnosti (psychological characteristics) odkazují na dlouhodobější astálejší znaky osobnosti člověka. Na jejich základě lze předvídat chování aprožívání jedince. Lze mezi ně zařadit například temperament, inteligenci, vůli, či postoje. Někdy se také hovoří orysech osobnosti (personality traits). Ve sportu psychické vlastnosti zahrnují mentální dovednost (mental skill).1 Ty je do značné míry možné rozvíjet tréninkem, auplatňují se ve výkonu [9]. Jejich zdokonalení ve sportu vede klepším výsledkům [10]. Tvoří „psychiku“ sportovce ahrají tak stěžejní úlohu při dosahování prvotřídních výkonů [11].

Termíny uplatněné na Pavla Nedvěda

Uvítěze prestižní ankety Zlatý míč 2003 (Ballon d´Or, původně ankety francouzského odborného magazínu France Football pro nejlepšího hráče působícího vEvropě, udělované od roku 1956) Pavla Nedvěda lze očekávat vrozenou predispozici kvysoké aerobní kapacitě plic. Jedná se opředpoklad kdobré kondici (vloha). Vlivem intenzivního, dlouhodobého tréninku pak byla jeho kapacita plic výrazně vyšší (schopnost) než ujeho spoluhráčů. Díky těmto předpokladům běžně naběhal během zápasu přes dvanáct kilometrů, aniž by působil unaveně. Měl výbornou „kondičku“ abez problémů precizně dribloval smíčem ivzávěru zápasu (dovednost). Současně byl považován za obrovského pracanta adříče (psychická vlastnost). Vutkáních vystupoval sebevědomě. Ive velmi vypjatých momentech dokázal, zvládnout tlak audržet pozornost (mentální dovednosti).

Termínem výkon (performance) budu označovat „výsledek učení, ať už formálního či neformálního, samostudia nebo procvičování dovednosti“ [3,s.17]. Zároveň tím však bude myšleno iúspěšné uplatnění tohoto výsledku vsociálním kontextu, vnašem případě sportovních disciplínách [12]. Vtextu se bude objevovat také pojem vrcholový/špičkový výkon (peak performance). Ten odkazuje na dosahování jedinečných sportovních výsledků, například výkony reprezentantů na olympiádě. Předpokladem pro špičkový výkon je talent.

TALENT ANADÁNÍ VTRADIČNÍM POJETÍ

Dříve, než se pustíme do rozboru dynamického pojetí sportovního talentu, je potřeba shrnout tradiční, stabilní přístup. Ten dobře reprezentuje koncepce talentu Periče, popsané vknize Výběr sportovních talentů [1]. Vychází zdefinic Velkého sociologického slovníku [13] aEncyklopedie Diderot [14].

Nadáním Perič označuje spojení vloh surčitou oblastí činnosti. Jedná se tedy vpodstatě oprojevené skupiny vloh – například vlohy rychlostní či vytrvalostní. Příkladem může být jedinec, který má nadání pro basketbal (ovládání míče, pohyb, souhra apod.), ale jeho výška vdospělostičiní jen 155cm. Talent definuje jako „příznivé seskupení vloh pro činnost, kterou chceme vykonávat. Ve sportu hovoříme otalentu tehdy, tvoří-li morfologické, fyziologické ipsychologické dispozice2 optimální předpoklady pro provádění daného sportovního výkonu“. [1, s. 13]. Jednotlivec se může „ktěmto požadavkům více či méně blížit. Podle míry přiblížení hovoříme omíře talentovanosti“ [1, s. 4]. Shrnuto, vPeričově přístupu je talent ideálním spojením vrozených předpokladů pro určité sportovní odvětví. Stímto ideálem může být sportovec srovnáván.

Toto pojetí upřesňuje autor dále ve své publikaci Identifikace sportovních talentů [2, s. 39]. Uvádí, že „talent je příznivé seskupení vloh, na kterém se obvykle podílí především somatické, popř. kondiční předpoklady, již méně se vnich odráží např. osobnostní vlastnosti avpodstatě minimálně se podílí morálně volní rysy osobnosti.“ Perič přitom rozlišuje několik úrovní talentu. Ty, do jejichž úrovně jedinec spadá, odpovídají vpodstatě jeho maximálnímu předvedenému výkonu na sportovišti. Jako hranici talentovanosti stanovuje horní tři procenta sportovců. Talent anadání tedy určují vtomto pojetí následující rysy:

1.Rozlišení mezi pojmy talent anadání na základě kvantity – talent je více než nadání.

2.Vrozenost je soubor vloh.

3.Stabilita včase.

4.Vztah ke konkrétní disciplíně.

5.Malý či zanedbatelný podíl psychických vlastností.

6.Úroveň talentu spojená sprojevenýmmaximálním výkonem.

7.Tři procenta těch nejlepších jsou označována za talentované.

Vnásledujícím textu budu tyto jednotlivé charakteristiky zevrubně rozebírat.

TALENT ANEB NADÁNÍ

Považuji za praktické mezi sportovním talentem anadáním nerozlišovat. Dále se domnívám, že vhodnějším pro sport je termín talent. Vede mne ktomu několik důvodů.

Jednak většina anglicky píšících badatelů pojmy talent (talent) anadání (giftedness) považuje za synonyma [15–17]. Nejinak je tomu ive sportovní oblasti [18–21]. VČeské republice tento přístup zastávají jak psychologové zabývající se obecně nadáním [22, 23], tak ijeho aplikací do sportu [24]. Nediferencovat mezi pojmy například doporučuje Vladimír Dočkal ve své publikaci Kproblémom definovania pojmov nadanie atalent [25]. Jejich historickým alingvistickým rozborem dochází kpřesvědčení, že znamenají totéž. Proto navrhuje považovat termíny za zaměnitelné. Navíc, pokud se zamyslíme nad tím, jak jsou slova používána vběžné češtině, dospějeme kzávěru, že jsou synonymy. Někteří autoři však přesto pojmy odlišují, ato na základě různých kritérií.

Jedno zmožných rozlišení je na základě oblasti činnosti, ke které se vztahují. Historicky koncepty nadání atalentu totiž vycházejí ze studia schopností myšlení, především inteligence – viz například práce Galtona [26] odědičnosti geniality, Hollingwortha [27] oIQ či Termana [28] ovzdělávání. Ve sféře intelektových schopností se pak stalentem anadáním setkáváme nejčastěji. Nejprve se spojovalo skvalitou g-faktoru – obecné inteligence, která se projevuje ve veškerých kognitivních aktivitách člověka [29]. Vminulosti se předpokládalo, že uosob snízkým g-faktorem (označovaném jako mentální postižení) se tento handicap zrcadlí včemkoliv, co dělají. Postupně se však ukázalo toto pojetí neudržitelné. Talent či handicap se totiž ulidí mnohdy objevuje jen vněkterých oblastech činností.

To se zrcadlí vmnoha případech zreálného života. Nejeden geniální fyzik či matematik postrádal sociální inteligenci aneuměl se chovat. Řada výjimečných umělců zase nezvládá své emoce aběžný život. Naopak někteří ojedinělí sportovci zjednodušeně řečeno „rozumu moc nepobrali“. Například IQ legendárního boxera Michaela Tysona bylo posuzováno vpásmu 70–80bodů. Úroveň 70 bodů je přitom označována za hranici mentální retardace.3

Právě proto vznikla řada různých klasifikací oblastí, ve kterých se talent může projevit.4 Asi nejvlivnější koncepcí je teorie rozmanitých inteligencí (Theory of Multiple Intelligences) Howarda Gardnera [30]. Tento profesor zHarvardu totiž vymezil devět relativně ohraničených, na sobě nezávislých sfér, vnichž se inteligence – apotažmo talent anadání – můžou projevit. Rozlišuje jazykovou, hudební, logicko-matematickou, prostorovou, tělesně-pohybovou, interpersonální, intrapersonální apřírodovědeckou inteligenci. Mít či nemít talent vdané oblasti přímo souvisí spřítomností či absencí odpovídajícího typu inteligence.

Rozmanité inteligence

Gardner se zabývá rysy, které jednotlivé typy inteligence od sebe odlišují. Ztěchto hledisek pak veškeré své kandidáty na „samostatnou inteligenci“ posuzuje. Mezi tato kritéria patří:

1.Neurobiologické zakotvení vmozku. Při poškození tohoto mozkového centra dochází kdeficitu vdané inteligenci.

2.Existence na jedné straně idiot savants (tedy jedinců shandicapem voblasti) ana druhé straně zázračných dětí adalších výjimečných lidí ujednotlivých typů inteligence.

3.Objevení projevů daného typu inteligence. Musí být jasné, včem tkví její jádro či podstata.

4.Samostatný vývoj inteligence ijedince nezávislý na vývoji ostatních typů inteligence.

5.Evoluční historie ahodnověrnost, která umožňuje vystopovat méně dokonalé podoby inteligence ajejí vývojové předchůdce (například uzvířat).

6.Možnost měření (především pomocí psychometrických metod).

7.Možnost být zakotvena (ona inteligence) vsymbolickém systému – „vřeči“, která je lidem obecně srozumitelná.

Právě na základě oblasti, ke které se nadání či talent vztahuje, rozlišují někteří autoři mezi pojmy. Termín nadání uplatňují výlučně pro pojmenování jedinečných schopností vintelektuální oblasti [25]. Otalentu pak hovoří, pokud se jedná osport, hudbu či výtvarné umění. Iztoho důvodu se vsoučasné anglicky psané literatuře pojem nadání ve spojení se sportem vpodstatě neobjevuje.

Taktéž včeštině se mnohem častěji používá termín sportovní talent než nadání. Po zadání sousloví do Google vroce 2017 bylo nalezeno 8950 odkazů pro „sportovní nadání“. Avšak více než dvakrát tolik referencí (18 850) tentýž vyhledávač zaznamenal pro „sportovní talent“. Pokud se tedy talent anadání považují za synonyma, je nasnadě hovořit spíše osportovním talentu, než osportovním nadání. Odůvodněním je jak jednotnost spřevažujícímcelosvětovým stanoviskem, tak isčastěji používanou formou vběžné řeči.

TEN KLUK MÁ SPORTOVNÍ TALENT!

Tento výrok pronesl snad každý sportovní trenér. Těžší však je dopátrat se, co tím vlastně myslel. Odkazoval snad na nějaký obecný předpoklad pro sport? Nebo hovořil jen vrámci své disciplíny?

Je pravdou, že sportovním talentem se vmluvené řeči mnohdy odkazuje především na předpoklady kpohybu. To odpovídá oblastem tělesně-pohybové inteligence podle Gardnera, psychomotorických schopnostem podle Hellera aPassowa asenzomotorickým přirozeným schopnostem dle Gagného. Existenci obecného sportovního talentu však lze snadno rozporovat. Sportovní talent pro gymnastiku je přece něco úplně jiného, než sportovní talent pro triatlon.

Nepochybně pro úspěch ve sportu je nutná alespoň základní koordinace těla. Zůstává však otázkou, nakolik jsou základní pohybový talent, motorická docilita5 či tělesně-pohybová inteligence opravdu určující pro jednotlivé sportovní disciplíny (více 3. kapitola). Sílí podpora stanoviska, že jednotlivá sportovní odvětví jsou natolik rozdílná ve svých nárocích na schopnosti adovednosti, že mezi nimi existuje jen velmi malá spojitost [31]. Navíc předpoklady kpohybu se vněkterých znich uplatní jen vomezené či malé míře. Určitá její úroveň však zůstává ve většině znich nutnou podmínkou – vůbec se neprojevuje jen ve velmi specifických sportech (např. šachy).

Je tak velmi zjednodušující hovořit oobecném sportovním talentu. Někteří psychologové osobnosti předpokládají, že existuje tolik druhů talentu, kolik je druhů lidské činnosti [32]. Proto je mnohem příhodnější tvrdit, že je tolik typů sportovního talentu, kolik máme sportovních disciplín. Některé sporty jsou si pak natolik podobné vrámci svých nároků, že předpoklady se mohou do značné míry překrývat.

Včem se podobá sportovní talent na šachy talentu na gymnastiku?

Automechanik Lionel Messi

Sportovní talent usportovce je strašně těžké určit, protože uplavce je úplně jiný než sportovní talent fotbalisty – třeba Messiho, Ronalda. Messi je sportovní talent, ale kdyby hrál basketbal, například proto, že jeho otec byl basketbalista abyl nucený do tohoto sportu, tak by byl nikdo. Byl by mnohem spíše mechanik… (smích). Proto mohu říct, že sportovní talent je vdnešní době hodně široký pojem.

Somatotyp je velmi důležitý. Nelze ale určit sportovní talent avztáhnout jej na všechny sporty. Myslím, že je hodně důležité rozlišovat mezi sportovním talentem všeobecným, apak pro určitý sport.

Například když si vezmeme deset věcí, které jsou stěžejní pro sport. Některé jsou určující pro sport ajiné jen pro danou disciplínu. Třeba plavec – musí mít určitě dlouhé ruce, kapacitu plic. Ale potom je důležitá pracovitost, ambicióznost, atyto 3–4 hodnoty ztěch 10 budou pro všechny sporty stejné. Nicméně těch zbylých 6–7 bude zcela rozdílných.

Julian Beťko, ředitel Get Better Academy
abývalý reprezentant Slovenska vbasketbale

SPORTOVNÍ TALENT NEROVNÁ SE VLOHY

Můžeme sportovní talent odvodit čistě zgenomu člověka? Jedná se tedy pouze osoubor vloh pro danou sportovní disciplínu? Domnívám se, že tomu tak není.

Nejprve si uveďme, včem jsou autoři jednotní. Obecně se (včetně těch, co termíny rozlišují) shodují na tom, že talent inadání je potenciál kvýkonu či úspěchu vurčité oblasti lidské činnosti. Ten může či nemusí být rozvinut vzávislosti na působení vnějšího prostředí, vlastní aktivity ařady dalších faktorů. Talent inadání představují tedy nutnou, nikoli však postačující podmínku pro budoucí výjimečný výkon [17]. Označují skupinu lidských vlastností, na jejichž základě lze již předem do jisté míry uvažovat ovyšší budoucí úrovni výkonu aomnožství vynaloženého úsilí nutného kjeho dosažení [33].

Když odesetiletém plavci prohlásíme, že je talentovaný, znamená to, že uněj rozpoznáváme předpoklad kvýjimečné plavecké výkonnosti vdospělosti. Jednotní jsou badatelé ivnázoru, že talent anadání bývají alespoň do určité míry vrozené [34]. Talent inadání jsou alespoň částečně dědičné, jsou považovány za potenciál kvýkonu [35].

Právě ve vymezení toho, co je to potenciál, se názory liší. Perič při popisu talentu anadání hovoří pouze osouhrnu vloh [1, 2]. Avšak – pokud to vezmeme do důsledku – vjeho pojetí lze potenciál pro budoucí výkon stalentem ztotožnit pouze vokamžiku početí člověka. To je totiž jediná chvíle, kdy je jeho sportovní potenciál zcela totožný sprojeveným genofondem.

Jistou oporu pro toto spojení nadání atalentu sčistě vrozenou složkou lze nalézt vpopulárníchpracích psychologa Gagného [36–39]. Tento Američan pojmenovává aoznačuje vlohy jako přirozené schopnosti. Za nadání pak považuje souhrn těchto vloh (přirozených schopností) uplatnitelných vnějakém oboru lidské činnosti. Gagné tak stejně jako Perič na nadání nahlíží jako na něco statického, neměnného. Průlomovou myšlenkou však je, že oproti tomu termín talent je vjeho pojetí dynamický fenomén. Talentem míní soubor schopností, které jsou výsledkem interakce vloh avlivů prostředí či tréninku. Jedná se tedy orozvíjené nadání. Vevýsledné úrovni talentu je proto vždy obsažena zkušenost. Dobře to dokumentuje následující teze [39, s. 11]:

„Nadání se vyznačuje potenciálem disponovat nadprůměrnými přirozenými schopnostmi, zatímco talent se vyznačuje nadprůměrným systematickým rozvojem těchto schopností.“

VGagného chápání je tedy nadání usportovce vrozené, ale talent měnitelný. Neustále se vyvíjí adokonce oněj můžeme postupem času ipřijít. Talent se znadání postupně vytváří prostřednictvím zrání vloh, učením či procvičováním. Nabývá rozličných forem vzávislosti na tom, jak ajaké aktivitě se jedinec věnuje. Sportovec tak může mít jiný talent pro rychlobruslení například ve dvanácti letech ajiný vosmnácti letech, zatímco jeho nadání pro tuto činnost zůstává stále stejné.6

Gagné vše shrnuje ve svém Diferencovaném modelu talentu anadání (Differentiated Model of Giftedness and Talent – DMGT) [38] (viz obrázek). Pro porozumění vývojovému procesu je potřeba brát vúvahu další tři komponenty, které se na proměně nadání vtalent podílí. Tyto komponenty označuje jako intrapersonální katalyzátory, katalyzátory prostředí anáhodu.

Náhodě Gagné připisuje ze všech komponent nejvyšší důležitost. Významně ovlivňuje vzájemnou interakci jednotlivých faktorů. Především pak stojí vpozadí „dvou zásadních vrhů kostkou – vlastností, které dítě zdědí, aprostředí, do nějž se narodí“ [38, s. 136]. Ve sportu zahrnuje náhoda například množství azávažnost zranění, či skutečnost, že sportovec narazí na správného trenéra. 7

Rozlišení mezi výrazy talent anadání je však vpraxi uplatnitelné jen velmi obtížně. Ve velké většině případů totiž ve sportu hovoříme otalentu udětí či mládeže, nikoliv však unovorozenců. Proto je potřeba ke Gagného modelu poznamenat, že má hodnotný teoretický význam. Ovšem zpraktickéhohlediska identifikace sportovců snejvětším potenciálem je rozlišení pojmů talent anadání jen velmi málo přínosné [19]. Prakticky totiž vždy posuzujeme sportovní talent anikoliv nadání. Důležitost Gagného koncepce pak spočívá především vpopsání řady faktorů, jejichž vzájemná interakce se na výsledné podobě talentu podílí.

Diferencovaný model talentu anadání [38]

Nadaný, ale netalentovaný florbalista

Petr je mladý florbalista. Přestože Petrovi rodiče nevynikají vžádném sportu, Petr má výbornou konstelaci genů pro tento sport (náhoda). Kromě předpokladu kdobré kondici má ještě vrozené dispozice kvýbušnosti, koordinaci pohybů avýborné percepci. Lze tedy říci, že je „senzomotoricky“ nadaný. Rodiče Petra od raného věku vedou ke sportu (katalyzátor prostředí), vyhýbají se mu zranění (náhoda), sport Petra baví avěnuje mu značné množství času (intrapersonální katalyzátory). Nadání se uněj postupně rozvíjí ve sportovní talent. Pokud by jej však rodiče ke sportu nevedli (katalyzátory prostředí) aPetr získal ke sportu odpor (interpersonální katalyzátory), jeho přirozené schopnosti by se nerozvinuly. Vtom případě jej nelze považovat za sportovně talentovaného.

Právě zGagného dynamického pojetí pramení postoj, že talent je především aktuální potenciál ve vztahu kbudoucímu výkonu ajeho rozvoji [35]. Slovo „aktuální“ odráží situační kontext. Potenciál totiž může být jiný před několika měsíci abude rozdílný za týden. Je tak vyjádřena skutečnost, že talent může zakrnět, nebo se rozvíjet. To se například promítá do používaného slovního spojení „ztracený talent“. Rozvinutý talent tak nutně zahrnuje inaučené azískané složky – především pak vlivy prostředí či tréninku. Pojímá tedy nejen vlohy, ale ijejich projevy ve schopnostech adovednostech.

Naučený sportovní talent

„Sportovní talent je určitě částečně dán geneticky – např. do jaké dorostu výšky, jaký mám poměr typů svalových vláken apod. Ale pak existuje určitě skupina faktorů, jako např. motivace adalší, které se vprůběhu života mění. Proto talent, jakožto schopnost vykonávat dobře nějakou činnost, je dynamický.“

Mgr. Jan Cacek, Ph.D., autor knihy Sportovní geny
akondiční trenér vFC Zbrojovka, Brno

„Sportovní talent je soubor předpokladů pro určitou oblast. Pro mě jako sportovce nebyl talent jen větší ohebnost, rychlost apod., ale patří ktomu ivětší odolnost vůči zranění, psychické nastavení aodolnost. To vše pro mě zahrnuje talent, takže když někdo třeba jen dobře běhá, talent to podle mě ještě neznamená. Do jisté míry jde tak ozískané vlastnosti, ale většina je určitě vrozená. Když to vezmu podle sebe, fyzickou, psychickou igenetickou stránku jsem měl vrozenou. Jde to určitě dále trénovat arozvíjet.“

Roman Šebrle, zlatý medailista zolympiády
vdesetiboji abývalý držitel světového rekordu

SPORTOVNÍ TALENT NA DRUHOU

„Supertalent“ David

Představme si Davida – osmnáctiletého volejbalistu hrajícího na postu smečaře. Má téměř všechny výborné předpoklady pro tento sport. Výskok, dynamiku, techniku, cit pro hru, výbušnost, švih ruky ipostřeh. Dokonce ipotřebné sebevědomí, anticipaci asoutěživost. Když všechny tyto předpoklady sečteme, snadno bychom prohlásili Davida za talentovaného smečaře. Ovšem vyrostl jen do výšky 160 centimetrů.

Je velkou chybou považovat talent jenom za pouhý souhrn vloh aschopností. To nás totiž vede ktomu, že posuzujeme jednotlivé předpoklady usportovce především podle toho, jestli je „má nebo nemá“. Pokud jich pak atlet „má dostatek“, je talentovaný anaopak. Přitom neméně důležitá je jakost každé jednotlivé složky. Iproto se vposledních letech ve sportu stále významněji uplatňuje Simontonovo [42–44] pojetí talentu. To popisuje ve svém Emergeneticko-epigenetickém modelu vývoje talentu (Emergenic and Epigenetic Model). Simonton předpokládá, že jednoduché modely, charakterizující talent jako součet několika jeho složek, neumožňují dostatečně zachytit barvitost podob tohoto jevu mezi lidmi. Proto doporučuje, abychom kněmu přistupovali jako kvícerozměrnému amultiplikativnímu (vzájemně se násobícímu) procesu.

Talent je tak podle Simontona tvořen velkým množstvím vrozených, ale izískaných „komponentů“. Jejich ideální složení vyplývá přímo znároků každé disciplíny. Tyto komponenty mohou být jak obecné (např. pohybová inteligence), tak specifické (např. tělesná výška, stavba svalů). Vhodnost jejich kombinace podmiňuje úspěch vjakékoli sportovní disciplíně. Především však Simonton rozporuje, že se jejich účinky sčítají. Oproti tomu dokazuje, že se vlivy jednotlivých složek násobí. To vpraxi znamená, že případnou nízkou úroveň některého významného atributu lze jen velmi obtížně kompenzovat/nahradit. Talent se tak projeví jen vomezené míře.

Průměrný hráč David

Pokud budeme na talent volejbalisty – smečaře Davida – nahlížet aditivně, můžeme konstatovat, že má devět zdeseti předpokladů. Multiplikativní pojetí však předpokládá, že vlivy jednotlivých složek se násobí. Zmatematiky je dobře známo, že pokud násobíme číslo velmi nízkou hodnotou, významně se snižuje výsledek. Vextrémním případě – pokud násobíme jakkoliv vysoké číslo nulou – výsledkem je nula. Takto je zrcadlená tělesná výška limitujícím faktorem ve volejbale. David se tak na vrcholové úrovni jako smečař prosadí jen stěží. Může však například hrát libera, kde dosažené centimetry nehrají takovou roli.

Simonton se dále podrobně zabýval vlivy, jež přispívají krozvoji talentu. Tvrdí, že:

a)různé komponenty talentu se vyvíjí nezávisle na sobě,

b)ukaždého jedince probíhá tento vývoj komponentů odlišně.

Ztoho pak vyvozuje závěry ocharakteru vývoje talentu:

1.Díky různé rychlosti dozrávání nezbytných komponentů se talent může projevit jak vraném, tak vpozdějším věku. To se děje vzávislosti na tom, kdy začne dozrávat poslední nezbytný komponent.

2.Ztohoto důvodu lze talent učlověka jen velmi obtížně identifikovat. Vždy budeme hodnotit pouze jeho momentální stav.

3.Postupně bude kvůli dozrávání komponentů přibývat talentovaných jedinců. Naopak se budou objevovat lidé, kteří talent ztratili kvůli požadavkům daného oboru, měnícího se svěkovými kategoriemi.

4.Zmultiplikativního modelu vyplývá, že pokud je ujakéhokoli konkrétního atributu hodnota nula (tedy se usportovce objevuje jen minimálně), či pokud je hodnota velmi nízká, vysoce rozvinutých schopností nelze dosáhnout.

Emergeneticko-epigenetický talent akolohnát Koller

Fotbalisty Jana Kollera, vysokého 202 centimetrů, se vjeho třiadvaceti letech Sparta Praha zbavila téměř zadarmo. Protože jej vyhodnotila jako neperspektivního, prodala jej za cca 2,5 milionu korun vroce 1996 do malého klubu I. belgické ligy KSC Lokeren. Rozhodnutí klubu podpořila iskutečnost, že fanoušci na Kollera vprůběhu zápasů kvůli jeho nemotornosti ti pískali. Avšak poté, co vnovém klubu jeho motorika dozrála, jeho výkonnost skokově vzrostla. Koordinace uněj přestala být omezujícím faktorem, zásadně postihujícím celý výkon. Stejně raketově se zvýšila ijeho cena na trhu. Opět let později přestoupil do Borussie Dortmund za 400 milionů korun. Posléze se tento fotbalista stal historicky nejúspěšnějším střelcem národního týmu samostatné České republiky.

Pro Simontona, podobně jako pro Gagného, tedy talent není neměnný. Oproti tomu se vrámci vývoje sportovce může proměňovat, nečekaně se objevovat azase mizet. Tím je jen umocněno, jak nesnadné je talent kvůli jeho nestabilní povaze spolehlivě identifikovat (viz 3. kapitola). Simonton tak nepřímo nabádá trenéry, rodiče isamotné sportovce ktomu, aby ve svých úsudcích otalentu byli velmi opatrní. Naopak, zdůrazňuje potřebu stimulujícího prostředí jako katalyzátoru celého procesu.

Je třeba podotknout, že Simontonova koncepce je ve sportu asportovní psychologii vanglicky psané odborné literatuře široce přijímaná. Vpraxi však může být její využití velmi náročné. Je totiž potřeba posoudit co nejvíce proměnných, které přispívají ke špičkovému výkonu ve vybrané sportovní disciplíně.

PSYCHOSLOŽKA TALENTU

Psychický talent ve třech slovech

„Podle mne tvoří talent sportovce čtyři základní složky – rychlost asíla, pohybové schopnosti, herní inteligence apsychické vlastnosti. Některé tyto psychické vlastnosti bychom našli podobné ušpiček vkterémkoliv sportu, třeba Jordan, Bryant, Messi, Djokovič, všichni je mají. Je to soutěživost, sebevědomí apracovitost.“

Julian Beťko, ředitel Get Better Academy
abývalý reprezentant Slovenska vbasketbale

Perič vrozporu sředitelem progresivní basketbalové akademie uvádí, že psychické vlastnosti jsou vtalentu ve sportu zastoupeny jen vomezené míře [2]. Domnívám se, že opak je pravdou. Psychické vlastnosti považuji za jednu ze stěžejních složek sportovního talentu [7]. Jednak jejich nepřítomnost totiž vyústí vto, že se špičkový výkon ve sportu vůbec nerozvine [19]. Také se přímo promítají do podaného sportovního výkonu. Na základě toho Dočkal rozlišuje mezi aktivizační apředpokladovou složkou talentu [45].

Do předpokladové složky řadíme vlastnosti, které jsou základními kameny kúspěchu vnějaké činnosti. Jsou to jakési „nástroje činnosti“. Mezi ně patří tělesné vlastnosti, schopnosti, dovednosti avědomosti. Aktivační složka je zodpovědná za to, jak se jednotlivé nástroje zpředpokladové složky uplatní včinnosti. „Dodává jim energii, reguluje směr avytrvalost jejich působení.“ [45, s. 40].

Právě mezi aktivační složku patří řada psychických vlastností. Zahrnují například aktivitu avýkonovou motivaci, vlastnosti vůle azaměření osobnosti (kognitivní styl) [45]. Gagné vpodobném duchu podobně hovoří ointerpersonálních katalyzátorech [38]. MacNamara mezi aktivizační činitele řadí Psychické vlastnosti nutné krozvoji výjimečnosti (Psychological Characteristics of Developing Excellence, dále vtextu zkratka „PVRV“). Ty považuji za naprosto stěžejní složku pro povahu sportovního talentu [46]. Více se PVRV zabývám v6. kapitole).

Psychické vlastnosti jsou však idůležitou součástí předpokladové složky. Jen těžko si lze představit, že vřadě disciplín bude možné uspět bez kognitivních schopností jako je reakční čas (bojové sporty), schopnost zaměřit pozornost (střelba), anticipace8 (fotbal), [47] či obecná inteligence (šachy).

Důležitost psychických vlastností jako složky talentu je široce přijímána jak vmimosportovním prostředí [48, 49], tak voblasti sportu. To potvrzuje obrovské množství studií – například psychické faktory významně předpovídaly úspěchy umladých fotbalistů či vzápasu [50]. Důležitost psychické složky jako součásti sportovního talentu je tak podložená jak laickými názory, teoreticky, tak ivýzkumně.

Pozoruhodným adiskutabilním postojem některých badatelů je, že pokud jedinec nemá vůli, nemůžeme uněj hovořit otalentu [19]. Vůli totiž lze zjistého úhlu pohledu považovat za součást talentu anikoliv za něco, co stojí mimo něj apouze jej rozvíjí. Není sporu otom, že její nepřítomnost je natolik limitujícím faktorem, že veškeré ostatní předpoklady se vduchu Simontonova pojetí vynulují. Stímto hraničním stanoviskem se však neztotožňuji. Vůli totiž považuji za charakteristiku zcela podléhající aktuálnímu svobodnému rozhodnutí člověka.

Sportovní talent je zábava!

„Sportovní talent si většina lidí představí hlavně jako fyzické vlohy, ale ta hlava je ještě důležitější. Myslím si, že talent mám, ale lidí, kteří mají podobné (fyzické) předpoklady, je daleko víc. Jsou ale dva faktory, které mě asi dostaly tam, kde jsem (kromě optimálních podmínek, kde talent rozvíjet). Jeden zfaktorů byla otevřenost mysli – tedy touha učit se nové věci. Lezení totiž není jen osíle, ale ovybudování intuice ktomu, jak překonat jednotlivé sekvence cesty co nejefektivněji. Čím víc člověk zkouší různých cest apohybů, tak se to nastřádá anaučí se ten pohyb vykonávat zcela automaticky. To asi platí ve všech sportech. Druhým hlavním faktorem bylo, že mě to hrozně baví. Od dětství lezu minimálně 4× týdně (někdy 5–6×). Nikdy mě nikdo nepřemlouval do tréninků, neměl jsem trenéra, rodiče mě spíš podporovali aněkdy krotili, abych dokázal iodpočívat. Nikdy to pro mě nebylo utrpení, chodil jsem si prostě zalézt. Lezení mě prostě bavilo. Sice jsem trénoval, ale vhlavě jsem to vnímal tak, že jdu dělat něco zábavného. Díky tomu, že jsem si to užíval, tak byl trénink efektivnější anavíc jsem měl ioptimální nastavení hlavy – byl jsem do toho ponořený. Nejlepší sportovci jsou krásným příkladem toho, že dělají, co je baví. Když to člověk dělá zjiných pohnutek, tak toho úplného vrcholu nikdy nedosáhne. Může se dostat daleko, ale na úplný vrchol ne.“

Adam Ondra, několikanásobný mistr světa
ve sportovním lezení aautor nejtěžší cesty na světě

TY NEJSI TALENT!

Je možné objektivně říci, kdo ještě je akdo už není sportovně talentovaný? Jaký je „práh“ talentu?

Obecně se předpokládá, že výskyt talentu ajeho kvalita kopíruje Gaussovu křivku (aplikace na IQ, viz následující obrázek). Lze také předpokládat, že většina jednotlivých složek, ze kterých se sportovní talent skládá, bude mít totožné rozložení. Výjimkou jsou proměnné, které jsou dichotomické povahy (tedy takové – které mají jen dvě varianty – například muž vs. žena či věk). To se zrcadlí ve skutečnosti, že ve většině sportů existují věkové kategorie amuži se ženami nesoupeří.

Rozložení IQ podle Stanford-Binetova modelu

Co se týče hodnot IQ, se kterým se talentovanost tradičně spojuje, většinou se jako hranice výjimečnosti uvádí hodnoty vyšší než dvě směrodatné odchylky od průměru, (IQ>130) či percentil 95. To určuje jako talentované 2–5 % populace.

Ohledně hranice talentovanosti ve sportu však nepanuje širší shoda. Perič uvádí, že hranicí talentovanosti jsou tři procenta [1]. Stouto hodnotou souhlasí iřada dalších autorů [51–53]. Gagné stanovuje méně přísnou mez, za nadané považuje 10 % populace vkaždé oblasti [38]. Skupinu nadaných dále člení na pět úrovní, postupujících od „mírného“ nadání až po „extrémní“. Každou úroveň tvoří 10 % úrovně předchozí. Stejně člení ikoncept talentu. Při určování úrovně nadání mu jako referenční skupina slouží celá populace vrstevníků. Vpřípadě talentu jsou to pak všichni ti, kteří se pokusili zvládnout požadavky daného oboru avěnovali mu přibližně stejné množství času.

Oproti tomu velmi shovívavá kritéria pro práh talentu určuje Renzulli: 25 % populace lze považovat za talentované [54]. Nejbenevolentnější postoj kprahu talentovanosti zaujímají Ericsson, Krampe aTesch-Römer [55]. Uvádějí, že mimořádných výkonů může dosáhnout téměř každý jedinec. Jen musí být ochotný investovat dostatek energie do rozvoje svých vloh. Proto žádnou hranici nevytyčují.

Nejednotné postoje vědců naznačují, že objektivně určit hranici talentovanosti nelze. Je tomu tak iproto, že výskyt talentu představuje souvislé kontinuum. Hranice tak bude vždy podléhat osobnímu názoru ať už badatele, či trenéra. Každý znich totiž může mít kritéria nastavena odlišně. To vystihuje tvrzení že „práh nadání je vpřevážné většině případů určován arbitrárně, spíše než zvýsledků výzkumů vychází zteoretického přesvědčení autorů či zpraktických ohledů [24, s. 18]. Badatelé, kteří zdůrazňují vrozenou složku talentu (často označováni za nativisty) obyčejně stanovují vyšší hranici než environmentalisté, vyzdvihující zkušenost.9

Za výhodu širších hranic pak považuji, že zvětší části zahrnují isportovce, ukterých talent nemusí být na první pohled viditelný asnadno rozpoznatelný. Na druhou stranu příliš široké hranice mohou vyústit vto, že těm skutečně talentovaným sportovcům nebude věnována dostatečná péče.

SPORTOVNÍ TALENT JE…

Na základě rozboru poznatků aargumentace sPeričovou definicí talentu lze shrnout klíčové body jako východiska pro vymezení pojmů talent anadání ve sportu.

1.Většina badatelů považuje termíny za synonyma. Ti, kteří poukazují na jejich odlišnost, je rozlišují podle různé kvality, nikoli podle kvantity. Sportovní talent je vhodnějším termínem.

2.Osportovním talentu můžeme hovořit na různých úrovních obecnosti – od velmi povšechné (g-faktor) až po specifický (jednotlivá disciplína).

3.Je to dynamický, včase se vyvíjející atribut.

4.Skládá se zvrozených izískaných komponent, které podléhají zrání aučení avzájemně se jejich vlivy násobí.

5.Jedná se oaktuální potenciál kbudoucímu výkonu.

6.Psychické vlastnosti jsou důležitou složkou talentu, přičemž řada znich podmiňuje jeho aktivační složku – růst avývoj.

7.Hranice talentovanosti je určována různě apodléhá přesvědčení badatele.

DOVĚTEK – DYNAMICKÁ DEFINICE

Sportovní talent je potenciál kbudoucímu výkonu. Předznamenává množství vynaloženého úsilí, nutného kdosažení určité výkonnostní úrovně, ijejí maximální výši. Zahrnuje jak vrozené vlohy aznich se vyvíjející schopnosti, tak idalší vlivy nutné kvýkonnostnímu růstu sportovce – především psychické vlastnosti. Talent má dynamickou podobu. Jedná se orozvíjející se fenomén, podléhající působení zrání, náhody, prostředí či procvičování. Jednotlivé komponenty, ze kterých se skládá, se nesčítají, ale spíše se jejich vlivy násobí. Vztahuje se ke konkrétní sportovní disciplíně, přičemž jen menšina lidí je talentovaná. Podle míry výjimečnosti pak lze hovořit oúrovních talentu, avšak ukazatele prahu talentu podléhají přesvědčení badatele. Přesto se obvykle uvádějí tři procenta.

SEZNAM POUŽITÉ LITERATURY

[13]Velký sociologický slovník. Praha: Karolinum.