Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Joanna Macyová a Chris Johnstone

Aktivní naděje

Jak čelit zmatku naší doby a nezbláznit se?

Přeloženo z anglického originálu Active Hope: How to Face the Mess We´re in without Going Crazy vydaného nakladatelstvím New World Library, 14 Paramon Way, Novato, California, USA, 2012.

Přeložila Hana Bernardová.

Obálka a obrázek pampelišky Marta Červáková

Sazba a obrázky Magda Kadlecová

Formát ePub Štěpán Böhm

Jazyková redakce Ivana Šelešovská

Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 256

První vydání, Praha 2020

Vydal Nakladatelský dům Grada

pod značkou Alferia

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 7888. publikaci

Vytiskl TNM Print.

ISBN 978-80-271-4029-9 (ePub)

ISBN 978-80-271-4028-2 (pdf)

ISBN 978-80-271-1042-1 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Macy, Joanna, 1929-

[Active hope. Česky]

Aktivní naděje : jak čelit zmatku naší doby a nezbláznit se? / Joanna Macyová & Chris Johnstone ; překlad Hana Bernardová. -- První vydání. -- Praha : Alferia, 2020. -- 256 stran

Přeloženo z angličtiny -- Vydala Grada Publishing, a.s. pod značkou Alferia

ISBN 978-80-271-1042-1 (brožováno)

* 316.423 * 504 * 316.648.4 * 159.942.5 * 2-423.79 * 159.9 * 2-1 * 159.923.5 * (0.062)

– globální problémy

– environmentální problémy

– změna postoje

– řešení problémů

– naděje -- psychologické aspekty

– naděje -- náboženské aspekty

– sebeřízení

– populárně-naučné publikace

316.4 - Sociální procesy [18]

Text © Joanna Macy and Chris Johnstone, 2012

Translation © Hana Bernardová, 2020

Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2020

Tato kniha je věnována vzkvétání života na této vzácné a nádherné planetě.

Poděkování

Začínáme s vděčností a s připomenutím slov Thich Nhat Hanha: „Pokud jsi básník, pak jasně uvidíš, že na tomto listu papíru se vznáší mrak. Bez mraku nebude žádný déšť. Bez deště nemohou růst stromy a bez stromů nemůžeme udělat papír.“ S touto knihou je to stejné. Nebýt všech těch, kteří podporovali její vznik, by tu prostě nebyla. Takže naše díky věnujeme všem, kteří byli nápomocni. Zejména:

Hlavnímu týmu, který se podílel na jejím vzniku. Hned na začátku naší cesty psaní této knihy se k nám připojili dva lidé, kteří pochopili náš úmysl a tento záměr s námi sdíleli: náš literární agent Suresh Ariaratnam a náš vydavatel Jason Gardner. Bylo pro nás velkou podporou mít vás po boku. Děkujeme. Jsme vděčni Dori Midnightové za nádhernou ilustraci spirály v kapitole druhé, Davovi Bainesovi za jeho dvě úchvatné časové spirály v kapitole osmé a všem z nakladatelství New World Library za rozmanité role, které sehráli v procesu přípravy knihy, především Mimi Kuschové za jazykovou úpravu, Monique Muhlenkampové za propagaci, Toně Pearce Myersové za vnitřní grafickou úpravu, Tracy Cunninghamové za návrh obálky a Munro Magruderovi za marketing. Také bychom rádi poděkovali mnohým, kteří nás inspirovali, a to zvláště těm, které jsme citovali, jako například Johnu Robbinsovi, Johnu Seedovi, Rebecce Solnitové, Tomu Atleeovi, Nelsonu Mandelovi a nedávno zesnulým Arnu Naessovi a Elise Bouldingové.

Rodině a mnohým přátelům, kteří nás během psaní podporovali. Joannin manžel Fran nás podporoval od začátku. Vnímali jsme ho jako silného spojence, dokonce i po jeho smrti v roce 2009. Joanna děkuje především své asistentce Anně Symens-Bucherové, svým dětem Peggy, Jackovi a Christopherovi a svým vnoučatům Julienovi, Elize a Lydii. Chrisova manželka Kirsty byla pro Chrise povzbuzením jak v dobrých, tak i v náročných chvílích psaní; jeho matka Sheila, bratr Dave a sestra Diana byli také skvělými spojenci. Hamish Cormack dělal s Chrisem rozhovor ke každé kapitole a připomínkoval první pracovní verze. Dostali jsme neocenitelnou a povzbuzující zpětnou vazbu od naší testovací skupiny čtenářů, která zahrnovala Roz Chissickovou, Marion McCartneyovou, Philipa Rabyho, Helen Mooreovou, Manu Songa, Ediho Hamiltona, Peta Blacka, Sally Leverovou, Alexe Wildwooda a Sue Mannovou. Naše drahá přítelkyně Kathleen Sullivanová, která nás oba znala desítky let, byla přítelkyní i našemu psaní a my jí děkujeme.

Nespočetným kolegům v metodě práce obnovující spojení, pro které se stala praxí a kteří ji nabízeli na mnoha místech po celé planetě a rozšířili ji vlastními osobitými příspěvky. Díky předávání esence tohoto přístupu dalším a dalším příznivcům jsme si vědomi způsobů, kterými jste tuto metodu obohatili. Naše potěšení z vaší společnosti je bezmezné.

Úvod

„Nebezpečnou“, „děsivou“, „vymykající se kontrole“ – obcházíme místnost a slyšíme, jak lidé vyslovují nahlas slovo nebo frázi, která se jim vybaví při dokončení této věty: „Když přemýšlím nad stavem našeho světa, myslím, že situace se stává…“ Tento proces jsme během posledních několika desítek let dělali s desítkami tisíc lidí v nejrůznějších prostředích. Odpovědi, které slýcháme, odpovídají i výsledkům průzkumů, jež ukazují vysoký stupeň znepokojení ohledně budoucnosti našeho světa.1

Tato tolik rozšířená úzkost je opodstatněná. S oteplováním zemského povrchu se rozšiřují pouště a extrémní projevy počasí jsou stále častější. Lidská populace narůstá a spotřeba se zvyšuje, zatímco základní zdroje jako například sladká voda, rybí populace, orná půda a zásoby ropy ubývají. Zatímco ekonomické zvraty zanechaly mnoho lidí v zoufalství, jestli situaci zvládnou, biliony dolarů jsou vydávány na válčení.2 Vzhledem k těmto nepříznivým okolnostem není divu, že zažíváme hlubokou ztrátu důvěry v budoucnost. Již nemůžeme považovat za samozřejmé, že zdroje, na nichž závisíme – jídlo, palivo a pitná voda –, budou dostupné. Stejně tak nemůžeme považovat za samozřejmé, že naše civilizace přežije nebo že podmínky na naší planetě zůstanou příznivé pro komplexní formy života.

Začínáme tím, že tuto nejistotu pojmenováváme jako ústřední psychologickou realitu naší doby. Jelikož však obvykle považujeme za příliš depresivní o ní mluvit, zůstává nevyslovenou přítomností na pozadí naší mysli. Někdy jsme si jí vědomi. Jen o ní nemluvíme. Tato zablokovaná komunikace představuje ještě hrozivější riziko, neboť tím největším nebezpečím naší doby je otupění naší schopnosti reagovat.

Často slýcháme komentáře jako třeba: „Tam nechoď, je to příliš depresivní“ nebo „Nerozebírej negativní věci“. Problém tohoto přístupu spočívá v tom, že zastavuje naše rozhovory a myšlení. Jak můžeme vůbec začít řešit ten zmatek, ve kterém se nacházíme, když je pro nás příliš depresivní o něm už jen přemýšlet?

Když však tomu zmatku čelíme, když si připustíme děsivé zprávy o mnoha tragédiích odehrávajících se ve světě, může to být zahlcující. Možná si říkáme, jestli s tím vůbec můžeme něco dělat.

Toto je místo, kde začínáme – uznáním, že naše doba nás konfrontuje se skutečnostmi, jimž je bolestivé čelit, které je těžké přijmout a se kterými je matoucí žít. Naším postojem je chápat to jako výchozí bod úžasné cesty, která posiluje a prohlubuje naši živost. Smyslem této cesty je najít, nabídnout a přijmout dar aktivní naděje.

CO JE TO AKTIVNÍ NADĚJE?

Ať už čelíme jakékoli situaci, můžeme si zvolit, jak na ni budeme reagovat. Když stojíme před ohromujícími výzvami, můžeme mít pocit, že naše činy nemají příliš velkou váhu. Nicméně způsob, jakým reagujeme, a míra naší víry v to, nakolik důležité jsou naše skutky, jsou určovány tím, jak smýšlíme o naději a zda ji cítíme. Zde je příklad.

Jane hluboce záleželo na světě a byla zděšená tím, co se děje. Lidské bytosti považovala za ztracený případ, za natolik uvízlé v ničivých způsobech jednání, že úplnou zkázu našeho světa viděla jako nevyhnutelnou. „Jaký smysl má cokoli dělat, když to nijak nezmění to, k čemu směřujeme?“ ptala se.

Slovo naděje má dva různé významy. První představuje nadějnost, kdy to vypadá, že námi preferovaný výsledek se celkem pravděpodobně stane. Pokud potřebujeme tento druh naděje předtím, než se zavážeme k nějakému činu, naše schopnost jednat je v oblastech, kde svoje šance nehodnotíme jako příliš vysoké, zablokovaná. Toto se stalo Jane – cítila takovou beznaděj, že neviděla smysl o něco se vůbec jen pokoušet.

Druhý význam se týká našich tužeb. Když jsme se Jane zeptali, jaké dění v našem světě by si přála, bez zaváhání popsala budoucnost, ve kterou doufala, svět, po jakém toužila tolik, až to bolelo. Na začátku naší cesty je tento druh naděje – vědomí toho, v co doufáme a co bychom chtěli nebo co bychom rádi, aby se uskutečnilo. Naše zacházení s touto nadějí je to, co přináší skutečnou změnu. Pasivní naděje je čekání na vnější síly, které mají přivodit něco, co si přejeme. Aktivní naděje znamená stát se aktivními účastníky v uskutečňování toho, v co doufáme.

Aktivní naděje je praxe. Podobně jako tchaj-ťi nebo zahradničení je to něco, co spíše děláme, než máme. Je to proces, který můžeme začít uskutečňovat v jakékoli situaci, a zahrnuje tři základní kroky. Nejprve musíme jasně uvidět realitu. V druhém kroku identifikujeme, v jaký vývoj událostí doufáme a jaké hodnoty jsou pro nás důležité. A zatřetí podnikáme kroky, abychom sebe či naši situaci posunuli tímto směrem.

Jelikož od nás aktivní naděje nevyžaduje optimismus, můžeme ji uplatnit i v oblastech, kde se cítíme zoufalí. Určující hnací silou je záměr – volíme, čeho chceme dosáhnout, co chceme provést nebo vyjádřit. Spíše než abychom zvažovali svoje šance a jednali pouze, když cítíme naději, zaměřujeme se na svůj záměr a necháváme se jím vést.

DAR JE DÁVANÝ I PŘIJÍMANÝ

Většina knih zaměřujících se na globální témata se soustředí buď na popis problémů, kterým čelíme, nebo na potřebná řešení. I když se dotýkáme obojího, naše pozornost je zaměřena na to, jak posílit a podpořit svůj záměr jednat tak, abychom mohli co nejlépe sehrát svou roli v léčení našeho světa, ať už je ta role jakákoli.

Jelikož každý z nás pohlíží na jiný kout planety a nese si s sebou své jedinečné portfolio zájmů, schopností a zkušeností, dotýkají se nás odlišné obavy a jsme vyzýváni jednat rozdílnými způsoby. Příspěvek každého z nás k léčení našeho světa je naším darem aktivní naděje. Cílem této knihy je posílit naši schopnost dávat to nejlepší, čeho jsme schopni: naši nejlepší odpověď na mnohotvárnou krizi udržitelnosti.

Když si uvědomíme naléhavost situace a zhostíme se svého úkolu, v našem nitru se spustí něco silného. Aktivujeme svůj pocit smyslu a objevujeme v sobě síly, o kterých jsme ani nevěděli. Být schopen něco ovlivnit je silně oživující. Díky tomu cítíme, že náš život má větší hodnotu. Takže když praktikujeme aktivní naději, nejenom že dáváme, ale také v mnoha ohledech dostáváme. Přístup, který popisujeme v této knize, není ani tak o tom být svědomití nebo něčeho hodni, jako spíš o vstoupení do stavu živosti, díky němuž se naše životy stávají hluboce uspokojivými.

TŘI PŘÍBĚHY NAŠÍ DOBY

Každému velkému dobrodružství vždy stojí v cestě překážky. První překážkou je jednoduše uvědomit si, že jako civilizace i jako druh čelíme kritickému okamžiku. Když se podíváme na mainstreamovou společnost a na její priority nebo cíle, je těžké vidět známky tohoto povědomí. V první kapitole se snažíme porozumět onomu obrovskému rozdílu mezi mírou naléhavosti situace a mírou odezvy tím, že popisujeme, jak je naše vnímání utvářeno příběhem, s nímž se ztotožňujeme. Popisujeme tři příběhy či verze reality, z nichž každá působí jako optika, skrze kterou nahlížíme a chápeme to, co se děje.

První příběh, tzv. běžná praxe (Business as Usual), je definován předpokladem, že na způsobu, jakým žijeme, není třeba nic moc měnit. Ekonomický růst je v tomto příběhu považován za nezbytný pro prosperitu a hlavním záměrem je postupovat úspěšně dopředu. Druhý příběh, tzv. velký rozpad, upozorňuje na katastrofy, ke kterým nás běžná praxe vede, stejně jako na ty, které už zapříčinila. Jedná se o uvažování podložené fakty o kolapsu ekologických a sociálních systémů, narušení klimatu, vyčerpání zdrojů a masovém vymírání druhů.

Třetí příběh zastávají a představují ti, kteří vědí, že první příběh nás vede ke katastrofě, a kteří odmítají přenechat druhému příběhu poslední slovo. Třetí příběh s sebou nese vynoření nových a kreativních lidských schopností jednat, přičemž máme na mysli epochální změnu od průmyslové společnosti vázané na ekonomický růst ke společnosti, která podporuje život a věnuje se uzdravování a obnově našeho světa. Tento příběh nazýváme velký obrat. Jeho hlavním záměrem je najít a nabídnout náš dar aktivní naděje.

Nemá žádný smysl dohadovat se, který z těchto příběhů je „správný“. Odehrávají se všechny tři. Otázkou je, kterému z nich chceme věnovat svou energii. První kapitola je o tom podívat se, kde se nacházíme, a zvolit si příběh, který chceme skrze svůj život projevovat. Zbytek knihy je zaměřen na způsoby, jak posílit naši schopnost přispět k velkému obratu tím nejlepším možným způsobem.

SPIRÁLA PRÁCE OBNOVUJÍCÍ SPOJENÍ

Cesta, jež začíná v kapitole druhé a pokračuje zbytkem knihy, je založena na posilujícím procesu, který jsme po desítky let nabízeli na seminářích. Tento proces, původně vytvořený Joannou na sklonku sedmdesátých let, se rozvinul a rozšířil s podstatným přispěním rostoucího počtu kolegů. Byl použit na každém kontinentu kromě Antarktidy, byl veden v mnoha různých jazycích a zapojily se do něj stovky tisíc lidí různého vyznání, původu a odlišných věkových skupin. Protože nám tento přístup pomáhá obnovit náš pocit propojení se sítí života a mezi sebou navzájem, je známý jako práce obnovující spojení.3 Díky tomu, že nám pomáhá rozvinout naše vnitřní zdroje i naše vnější společenství, posiluje naši schopnost čelit znepokojivým informacím a reagovat na ně s nečekanou odolností. Při svých zkušenostech s touto prací jsme byli opakovaně svědky zmobilizované energie a odhodlání, které se objevily, když lidé přijali svou roli ve velkém obratu.

Tuto knihu jsme napsali, abyste mohli prožít transformativní sílu práce obnovující spojení a čerpat z ní pro rozšíření své schopnosti tvořivě reagovat na krize dnešní doby. Následující kapitoly vás provedou čtyřmi fázemi spirály, skrze niž práce prochází: vycházet z vděčnosti, uctít naši bolest týkající se světa, vidět novýma očima, jít dál. Procházení těmito fázemi má posilující účinek, který se prohlubuje každým opakováním.

Obrázek 1. Spirála práce obnovující spojení

Jestliže procházíte touto cestou sami, můžete získat mnoho, přínosy práce obnovující spojení se však projeví rychleji, je-li vás více. Vybízíme vás, abyste vyhledali další jednotlivce, s nimiž můžete číst tuto knihu nebo sdílet poznámky během cesty. Otevřené vyjádření našich obav je klíčovou částí toho, jak čelit zmatku dnešní doby. Z důvodů, které v této knize prozkoumáme, nám však v tomto typu sdílení často brání strach. Budeme se zabývat tím, co způsobuje, že je tak těžké mluvit o naší planetární krizi, a poskytneme vám nástroje, které vás podpoří v posilujících rozhovorech, které si naše doba žádá.

Povzbuzujeme vás, abyste se obeznámili s popisovanými nástroji tak, že je vyzkoušíte. Sem tam naleznete v knize okénka nazvaná „Vyzkoušej si“, která vás vyzývají zkusit postupy, jež nám přijdou hodnotné, ať už pro osobní, nebo skupinové použití.

CO PŘINÁŠÍME

Ústředním motivem této knihy je spolupracující model síly založený na docenění toho, že společnou prací můžeme dosáhnout mnohem více než jako izolovaní jednotlivci. Příběh našeho spoluautorství je toho pěkným příkladem. Semínko této myšlenky vyklíčilo z jednoho našeho rozhovoru o tom, co jsme se naučili ze zkušeností s metodou práce obnovující spojení. Oba nás překvapilo a nadchlo, jak často se během těch následujících mnoha hodin povídání vynořily vhledy, které předtím neměl ani jeden z nás. Zatímco základní struktura, pojmy a praxe práce obnovující spojení jsou dobře prověřené, byli jsme schopni je ještě obohatit, zdokonalit a doplnit způsoby, které shrnují spoustu materiálů nepublikovaných nikde jinde.

Jedno staré přísloví říká, že dvě oči jsou lepší než jedno, protože ze dvou různých perspektiv vychází hloubka prostorového vidění. Jako spoluautoři vycházíme z odlišných prostředí, žijeme na jiných kontinentech a čerpáme z různých zdrojů, což přispělo k bohaté synergii, kterou zažíváme a která se projevuje v našem psaní.

Joanna je vzdělaná v buddhismu, v obecné teorii systémů a v hlubinné ekologii. Přednášela na několika univerzitách ve Spojených státech a procestovala svět, nabízejíc kurzy pro oživení a posílení našich schopností reagovat na planetární krizi. Ve svých více než osmdesáti letech* žije v Berkeley v Kalifornii. Více než padesát let byla aktivistkou, je uznávaným hlasem v hnutích za mír, spravedlnost a ekologii a je autorkou nebo spoluautorkou více než desítky knih, z nichž většina byla přeložena do dalších jazyků.

Chris je lékař se specializací na psychologii změn chování, resilienci a zotavování ze závislosti. Žije ve Velké Británii a pracuje jako kouč, školí zdravotnické pracovníky v behaviorální medicíně a je průkopníkem propagování role tréninku resilience v podpoře pozitivního duševního zdraví. Od raného mládí byl aktivistou a dnes, ve svých téměř padesáti letech, již více než dvacet let vyučuje a píše o psychologii udržitelnosti.

Potkali jsme se v roce 1989 během týdenního výcviku, který Joanna vedla ve Skotsku. Výcvik se jmenoval „Síla naší hlubinné ekologie“ a pro Chrise byl událostí, která mu změnila život. Od té doby jsme spolu pracovali mnohokrát. Tato kniha popisuje práci, na níž se společně podílíme a které si vážíme. Nabízíme ji nikoli jako plán řešení našich problémů, ale jako sadu postupů a vhledů pro načerpání síly a jako mytickou cestu, která nás může proměnit. Americká spisovatelka Rebecca Solnitová píše:

Krizová situace je odloučením od toho, co je nám známé, náhlým vynořením se do nového prostředí, které po nás často žádá, abychom se i my sami zhostili svého úkolu.4

Když čelíme chaosu, ve kterém se nacházíme, uvědomujeme si, že není možné pokračovat v současné běžné praxi. Chopit se svého úkolu nám pomáhá při prožívání naší zakořeněnosti v něčem mnohem větším, než jsme my sami. Básník Rabíndranáth Thákur tuto myšlenku vyjádřil slovy:

Tentýž tok života, který dnem i nocí proudí mými žilami, proudí i skrze svět.5

To je ten proud, který sledujeme. Nasměrovává nás ke způsobu života, který náš svět obohacuje, spíše než vyčerpává. Přivádí nás k našemu daru aktivní naděje. Když dáváním tohoto daru čelíme zmatku dnešní doby, naše životy se také stávají bohatšími.

* Kniha byla v originále vydána v roce 2012 (pozn. překl.).

ČÁST 1

VELKÝ OBRAT

KAPITOLA PRVNÍ

TŘI PŘÍBĚHY NAŠÍ DOBY

Jestliže příběhy, které jsou ve společnosti sdíleny, nejsou vsouladu spodmínkami, které vní panují, mohou tuto společnost začít omezovat, či dokonce ohrožovat její přežití. Taková je naše současná situace.

David Korten, Velký obrat^1

Dne 7. května 2001 se vBílém domě sešli novináři na tiskové konferenci. Ari Fleischer, tiskový mluvčí prezidenta George Bushe, neměl toho dne nic koznámení, ale vyzval shromážděný dav kotázkám. Hlavním tématem se během chvíle stalo zvyšování výdajů za energie spolu sjednou zpočátečních otázek, která vyvolala silnou reakci.

NOVINÁŘ: „Domnívá se pan prezident, že vzhledem kmnožství energie, kterou Američané spotřebují na jednoho obyvatele, avzhledem ktomu, jak moc to přesahuje množství spotřebované jakýmkoli jiným občanem vkterékoli jiné zemi na světě, je třeba upravit náš životní styl pro řešení tohoto energetického problému?“

PAN FLEISCHER: „Rozhodně ne. Pan prezident věří, že se jedná oamerický styl života aže cílem politických lídrů by měla být ochrana amerického stylu života.“2

Zatímco prezidenti přicházejí aodcházejí, ono „rozhodné ne“ pana Fleischera zůstává vnaší společnosti mocnou silou. Je to hlas, který nepochybuje ozpůsobu, jakým žijeme. Toto přesvědčení vyrůstá zurčitého příběhu otom, jak se věci vnašem světě mají. Tím příběhem nemáme namysli beletristické dílo, ale spíše způsob, jakým chápeme události, které se nám odehrávají před očima.

Vtéto kapitole si popíšeme tři příběhy odehrávající se vnaší době, jak již bylo zmíněno vúvodu. První předpokládá, že naše společnost je na správné cestě aže můžeme pokračovat ve všem jako doposud. Druhý odhaluje ničivé následky tohoto způsobu našeho běžného fungování ašířící se rozpadání našich biologických, ekologických asociálních systémů. Třetí příběh je onarůstající odezvě na nebezpečí ao mnohotvárném přechodu kcivilizaci podporující život. Poznání, že si můžeme zvolit příběh, na základě něhož žijeme, může být osvobozující. Nalezení dobrého příběhu, do kterého se zapojujeme, přispívá knašemu pocitu smyslu aživosti. Budeme zkoumat, jak tyto příběhy ovlivňují naši schopnost reagovat na globální krizi.

PRVNÍ PŘÍBĚH: BĚŽNÁ PRAXE (BUSINESS AS USUAL)

Jaká část jídla, které jste snědli během posledních čtyřiadvaceti hodin, je vyrobena zingrediencí vyprodukovaných stovky nebo itisíce kilometrů daleko? Odpověď většiny znás žijících vprůmyslových zemích zní velká část. Například průměrná mrkev, hlávka salátu nebo bedýnka jahod prodávaných vsupermarketech vIowě cestovala pravděpodobně více než tři tisíce kilometrů.3 Anení to jen naše jídlo: mnoho věcí, které používáme, cestovalo obrovskou vzdálenost, než knám dorazilo. Náklady na přepravu jsou hlavním faktorem způsobujícím, že naše doba je nejnákladnějším obdobím na energii vhistorii. Ari Fleischer to možná považuje za americký styl života. Ale nejde jen oAmeriku. Pro ty, kteří žijí vbohatých částech našeho světa, se tento způsob stává narůstající měrou tím moderním, přijímaným způsobem, který považujeme za normální.

Moderní život, který popisujeme, nabízí mnoho lákadel. Je běžné, že lidé tráví dovolenou na vzdálených místech amají vlastní auta, počítače, televize aledničky. Jen před několika málo generacemi by byl takový komfort, pokud by byl vůbec dosažitelný, považován za doménu těch nejbohatších. Vdnešní době vytvářejí reklamy dojem, že by tyto věci měl mít každý, amíra pokroku je posuzována na základě toho, okolik toho máme více, než jsme mívali, či okolik dál arychleji jsme schopni se dostat.

Jedním způsobem přemýšlení onaší době je, že jsme tvůrci skvělého příběhu úspěchu. Ekonomický atechnologický rozvoj nám po mnoha stránkách usnadnil život. Pokud hledáme, jak postupovat dál, tento příběh nám doporučuje cestu „více toho samého, prosím“. Tento příběh nazýváme běžná praxe.

Toto je příběh, který vypráví většina mainstreamových politických akorporátních lídrů. Jejich stanovisko je, že ekonomika může amusí pokračovat vrůstu. Inavzdory hospodářským poklesům aobdobím recese převládá předpoklad, že to nebude trvat dlouho asituace se zase zlepší. Vlistopadu 2010 vyjádřil prezident Barack Obama svou důvěru vcestu ekonomického růstu, když řekl: „Ta nejdůležitější věc, kterou můžeme dělat, abychom snížili náš dluh adeficity, je růst.“ 4

Aby tržní ekonomika rostla, je potřeba zvýšit odbyt. To znamená povzbuzovat nás, abychom nakupovali akonzumovali více, než už děláme. Klíčovou roli ve stimulování spotřeby hraje reklama ajejím terčem se stále častěji stávají iděti, což je způsob, jak povzbudit každou domácnost vjejí touze po zboží. Odhady naznačují, že průměrné americké dítě zhlédne mezi pětadvaceti ačtyřiceti tisíci televizních reklam ročně. Ve Velké Británii je to přibližně deset tisíc.5 Vdětství se učíme tak, že pozorujeme ostatní. Naše názory ohledně toho, co považujeme za normální anezbytné, jsou utvářeny tím, co vidíme.

Když žijete uprostřed tohoto příběhu, je snadné si oněm myslet, že takto se prostě věci mají. Mladým lidem je možná sdělováno, že neexistuje jiná možnost kromě toho, že si najdou své místo vtomto řádu věcí. Být úspěšný je prezentováno jako hlavní cíl podporovaný vedlejšími metami jako najít si partnera, postarat se osvou rodinu, vypadat dobře anakupovat. Vtomto náhledu na život jsou problémy světa spatřovány jako vzdálené anesouvisející sdramaty našich osobních životů.

Tento příběh moderního žití je ukazován globálními médii. Ujímá se tak po celém světě aprobouzí vzrůstající touhu po spotřebě. Před rokem 1970 byly vČíně za nezbytně nutný nákup považovány pouze čtyři předměty – jízdní kolo, šicí stroj, náramkové hodinky arádio. Během osmdesátých let rostoucí spotřebitelská třída rozšířila tento seznam oledničku, barevnou televizi, pračku akazetový magnetofon. Odeset let později začalo být pro stále více lidí vČíně běžné vlastnit auto, počítač, mobilní telefon aklimatizaci.6 Atento seznam se neustále prodlužuje, jak vysvětluje Joe Hatfield, ředitel společnosti Walmart Asia**:

Začínali jsme sjedním metrem produktů péče opleť, nyní jich máme šest metrů. Dnes nemáme deodoranty, ale jednoho dne vČíně budeme mít deodoranty. Před pěti lety se tu parfémům moc dobře nedařilo. Ale když se podíváte dnes, je to nově vznikající trh… je tu mnohem méně jízdních kol, takže ubývá snimi spojeného pohybu alidé přibírají na váze, takže očem to vypovídá? Zlepšuje se prodej zařízení na cvičení, sportovního oblečení, vybavení na běhání ajednou budeme mít Slimfast avšechny druhy těchto produktů.7

Někteří to považují za pokrok.

Tabulka 1.1 Některé hlavní předpoklady běžné praxe

—Ekonomický růst je zásadní pro prosperitu.

—Příroda je komoditou, která má být používána ve prospěch lidstva.

—Podporování spotřeby je dobré pro ekonomiku.

—Hlavním cílem je postupovat dopředu.

—Problémy dalších lidí, národů adruhů nejsou naše starost.

Proč by lidé vdalších částech světa neměli rozvinout životní styl, který na Západě považujeme za normální? Aproč bychom neměli pokračovat vběžné praxi ekonomického růstu, kdy lidé kupují stále více věcí apoužívají obrovské množství energie (viz tab. 1.1)? Abychom odpověděli natyto otázky, potřebujeme se podívat na stinnou stránku moderního života ataké na to, kam nás vede. To nás přivádí knašemu dalšímu příběhu.

DRUHÝ PŘÍBĚH: VELKÝ ROZPAD

Průzkumy veřejného mínění pro CBS^8 aFox News^9 vroce 2010 odhalily, že většina lidí věří, že podmínky pro život další generace budou horší, než jsou dnes.*** Dva roky předtím přinesl mezinárodní průzkum svíce než 61 600 osobami všedesáti zemích podobné výsledky.10 Stolika lidmi ztrácejícími víru vto, že vše bude vpořádku, se vynořuje velmi odlišný způsob chápání událostí. Jelikož je vněm zahrnuto vnímání, že náš svět se nachází ve vážném úpadku, přebíráme termín používaný sociálním filosofem Davidem Kortenem atento příběh nazýváme velký rozpad.11

Při naší práci slidmi, kteří se zabývají svými obavami ofungování světa, nás překvapuje, kolik témat vyvolává znepokojení. Seznam vtabulce1.2 uvádí pět častých oblastí spojených sobavami apravděpodobně vy sami byste přišli na nějaké další, které byste do tohoto seznamu přidali. Konfrontovat se stěmito problémy může být nepříjemné, či dokonce zdrcující, ale abychom se dostali tam, kam chceme, musíme začít zmísta, kde se nacházíme. Příběh velkého rozpadu nabízí znepokojivý obraz tohoto místa.

Tabulka 1.2 Velký rozpad na počátku dvacátého prvního století

—Hospodářský pokles

—Vyčerpání zdrojů

—Klimatická změna

—Sociální rozdělení společnosti aválka

—Hromadné vymírání druhů

Hospodářský pokles

Ekonomická krize, která vypukla vroce 2008, znamenala nejen kolaps finančních institucí, ale také nárůst cen, nezaměstnanost, zástavu domů kvůli neschopnosti dlužníků splácet úvěry anepokoje kvůli nedostatku potravin vmnoha částech světa. Jen oněkolik let dříve, na začátku roku 2005, byla globální ekonomika pokládána za vzkvétající. Srychle rostoucími cenami domů ve Spojených státech byly nemovitosti považovány za„bezpečnou“ investici. Hypoteční trh vydělával peníze abyly volně poskytovány půjčky, dokonce itěm se špatným úvěrovým hodnocením. Tento boom však narostl do obrovské bubliny, která nakonec praskla. Ekonom to možná vnímá jako součást cyklu vzestupu aútlumu. Další výraz, který bychom použili pro popis toho, co se stalo, je přestřelení akolaps. Zde je vysvětlení proč.

Když něco přesáhne bod své udržitelnosti, nazýváme to přestřelením. Abychom obnovili rovnováhu, je nutné si toho všimnout atoto přetížení napravit. Pokud to neuděláme asystém vyžaduje stále více, může tento systém postupovat vpřed pouze tak dlouho, dokud nedosáhne bodu zhroucení akolapsu. Trh sbydlením ani ekonomika nemohly pokračovat ve svém růstu donekonečna.

Po letech neudržitelného růstu bublina na americkém trhu sbydlením nakonec praskla av letech 2006 a2007 se ceny nemovitostí propadly. Vzhledem ke značnému počtu finančních institucí, které investovaly dohypotečního průmyslu, zasáhla krize celou ekonomiku. Finanční obři spadli jeden po druhém jako kostky vdominu. Vlády si půjčily obrovské množství peněz, aby pomohly skomírajícím institucím, které nejprve přestřelily apotom se zhroutily. Ale co když je vrežimu přestřelení celý ekonomický systém, aproto se nyní rozpadá?

Bublina pokračujícího ekonomického růstu je závislá na stále narůstajícím vkladu zdrojů avytváří čím dál větší množství toxického odpadu. Čím více tlačíme za udržitelné hranice obou těchto věcí, tím větší rozpad nastává.

Vyčerpání zdrojů

Vroce 1859, kdy bylo vPensylvánii objeveno první zamerických ropných ložisek, čítala světová populace jen něco málo přes miliardu lidí. Do roku 1930 se zdvojnásobila av roce 1974, spolu se zvýšením produkce potravin ze zemědělství poháněného ropou, se znovu zdvojnásobila na čtyři miliardy. Se světovou populací přesahující mez sedmi miliard vroce 2011 jsme na cestě kdalšímu zdvojnásobení. Nejedná se však jen orostoucí populaci. Rozšíření moderního životního stylu, jak bylo zmíněno výše, zesílilo náš hlad, ato zejména po energii.

Ve dvacátém století se globální spotřeba fosilních paliv dvacetinásobně zvýšila. Ropa se stala převládajícím palivem av dnešní době spotřebováváme více než 80 milionů barelů za den. Pokud budeme pokračovat tímto tempem, vyčerpáme dostupné zásoby během několika desítek let.12 Problémy začínají mnohem dříve, než ropa dojde. Zatímco se ropná ložiska ztenčují, těžba zbylých zásob se stává náročnější anákladnější. Totéž platí pro všechny světové zdroje. Vdůsledku toho rostou ceny pohonných látek adoba levné ropy je za námi.

Po každém velkém nárůstu ceny ropy během posledních pětatřiceti let následovala recese, přičemž během pouhých dvanácti měsíců před hospodářským propadem vroce 2008 se cena ropy zdvojnásobila.13 Když se úroveň produkce ropy dostává za svůj vrchol azačíná klesat (bod, kterému se říká „ropný zlom“), neschopnost uspokojit poptávku vytlačí ceny prudce nahoru.

Není pravděpodobné, že nás zachrání nově objevené zdroje ropy. Během posledních tří desítek let je každoročně spotřebováno více ropy, než je nalezeno vnových ložiskách. Vroce 2006 vyšplhal tento deficit na čtyři spotřebované barely na každý nově získaný barel.14 Kromě toho jsou nové zásoby buď těžko dosažitelné, jako vpřípadě hlubinných zdrojů nacházejících se více než kilometr pod povrchem oceánů, nebo mají mnohem horší kvalitu, jako je tomu vpřípadě dehtových písků vKanadě. Naše hromadná spotřeba ropy nemůže trvat nekonečně dlouho. Pokud se tímto problémem nebudeme zabývat, budeme směřovat ke katastrofě.

Klesá také dostupnost sladké vody, která je pro život na naší planetě ještě zásadnější. Nedávná zpráva Organizace spojených národů varuje, že během dvaceti let mohou být až dvě třetiny světové populace ohroženy nedostatkem vody.15 Industrializace, zavlažování, růst počtu obyvatel amoderní způsoby života dramaticky zvýšily naši spotřebu vody, přičemž během dvacátého století vzrostlo používání vody šestinásobně.16 Svou roli sehrává iklimatická změna, vněkterých částech světa prší více, zatímco vjiných mnohem méně. Od roku 1970 přibyla prudká sucha apodíl zemského povrchu trpícího velmi suchými podmínkami vzrostl zpatnácti natřicet procent.17

Klimatická změna

Když více lidí spotřebovává více věcí, tak nejenže vyčerpává zdroje, ale také produkuje více odpadu. Odpadky vytvořené každý rok ve Spojených státech by mohly naplnit kolonu kamionů dlouhou tak, že by šestkrát obkroužila svět.18 Ne všechen náš odpad je tak viditelný: průměrný Evropan každý rok vyprodukuje 8,1 tun oxidu uhličitého, průměrný Američan pak více než dvojnásobek.19 Zatímco tento skleníkový plyn je neviditelný, jeho dopady neviditelné nejsou. Klimatická změna již není jen nějakou vzdálenou hrozbou pro příští generace: dosáhla měřitelné adestruktivní podoby.

Osmdesátá léta byla ve své době nejteplejší dekádou, která kdy byla zaznamenaná. Devadesátá léta byla ještě teplejší adekáda počínající rokem 2000 ještě teplejší.20 Ve spojitosti stímto oteplováním dramaticky přibylo katastrof souvisejících spočasím (zahrnujících povodně, sucha avelké hurikány): vosmdesátých letech bylo zaznamenáno každoročně vprůměru 300 událostí, vdevadesátých letech to bylo každý rok 480 událostí avdekádě do roku 2008 každoročně 620 událostí. Vroce 2007 se pocelém světě událo 874 katastrof souvisejících spočasím.21

Jelikož oteplování způsobuje, že se voda vypařuje rychleji, půda vněkterých částech světa vysychá natolik, že není úroda azvyšuje se počet ničivých požárů. Sucha vBrazílii vroce 2005 byla považována za událost století. Nicméně sucha, která následovala vroce 2010, byla ještě horší. Vestátě Washington byly ztráty lesa vdůsledku požárů během posledních deseti let větší než za předešlé tři dekády dohromady.22

Teplejší větry zároveň nesou více vody zoceánů, což způsobuje, že jiné oblasti trpí nárůstem povodní aextrémních srážek. Ronald Neilson, profesor bioklimatologie na Oregonské státní univerzitě, vysvětluje: „Tím, jak se planeta ohřívá, se zoceánů odpařuje více vody avšechna tato voda musí někde spadnout vpodobě srážek.“23

Vroce 2004 vBangladéši napršelo během jednoho dne 35 centimetrů vody, což přispělo kzáplavám, které zanechaly 10 milionů lidí bez přístřeší azničily velkou část úrody. Povodně vPákistánu vroce 2010 zaplavily pětinu této země avyhnaly zdomova 20 milionů lidí.

Většina významných světových měst vznikla jako přístavy na březích moře nebo velkých řek avíce než 630 milionů lidí žije vnadmořské výšce méně než deset metrů nad mořem. Pokud budou pevninské ledovce vGrónsku aZápadní Antarktidě nadále tát, stoupající hladina vody zaplaví Londýn, New York, Miami, Bombaj, Kalkatu, Sydney, Šanghaj, Jakartu, Tokio amnohá další významná města.24 Tající led je závažný také proto, že povrchy země amoře pohlcují více slunečního tepla, než je tomu uledové pokrývky. To vytváří začarovaný kruh (viz tab. 1.3), kdy platí, že čím více ledu roztaje, tím méně slunečního tepla je odráženo, což vede koteplování adalšímu tání ledu.

Lesy hrají ochrannou roli, neboť absorbují oxid uhličitý, ale tím, že lesy kácíme, otento důležitý proces přicházíme. Tropické stromy jsou ohroženy ještě mnohem více, protože když vysušení půdy teplejším vzduchem překročí určitou mez, není taková půda již schopna podporovat velké stromy. Zvýšení globální teploty o4 ºC by mohlo způsobit zničení většiny amazonského deštného pralesa.25 Pokud by ktomu došlo, přišli bychom nejenom oochlazující účinek pralesa, ale skleníkové plyny uvolněné ztlejících nebo hořících stromů by ještě více přispěly koteplování, čímž by se spustil další začarovaný cyklus. Kpopisu této nebezpečné situace se používá termín nekontrolovatelná klimatická změna, během níž následky oteplování způsobují další oteplování (viz tab. 1.3). Profesor Kevin Anderson zTyndallského centra pro výzkum klimatických změn varuje před katastrofou, ke které by to mohlo vést:

Pro lidstvo je to otázka života asmrti… je velmi nepravděpodobné, že by při navýšení teploty o4 ºC nenastalo masové vymírání. Pokud máme populaci čítající devět miliard lidí adosáhneme zvýšení teploty o4 ºC, 5ºC nebo 6 ºC, přežije možná půl miliardy lidí.26

Tabulka 1.3 Posilující zpětné vazby vnekontrolovatelné klimatické změně

Sociální rozdělení společnosti aválka

Vsoučasné době nejvíce trpí dopady velkého rozpadu chudí lidé. Snárůstem cen ropy prudce stoupla icena jídla. Mezi únorem roku 2001 aúnorem roku 2011 se globální ceny potravin více než zdvojnásobily, astále více lidí se tak dostává pod hranici chudoby.27 Vroce 2010 trpělo více než 900 milionů lidí chronickým hladem. Naproti tomu nejbohatších 20 procent světové populace (to je kdokoli, kdo si může dovolit utratit více než 10 dolarů za den) pobírá tři čtvrtiny zcelkových příjmů.28

Podle odhadů Projektu tisíciletí OSN (Millennium Project) by extrémní chudoba asvětový hlad mohly být odstraněny do roku 2025 spřibližnými náklady 160 miliard dolarů ročně.32 Světové výdaje na zbrojení vroce 2010 přesáhly tuto částku desetkrát, přičemž vláda Spojených států utratila téměř tolik, kolik všechny ostatní země světa dohromady.33 Rozpadání našeho světa částečně pramení zúsilí obezpečnost prostřednictvím boje snepřáteli namísto toho, abychom se zabývali hrozbami, které představují prohlubující se nerovnosti, vyčerpání zdrojů aklimatická změna.

Hromadné vymírání druhů

DVOJÍ REALITA

TŘETÍ PŘÍBĚH: VELKÝ OBRAT

První dimenze: Zdržovací akce

Druhá dimenze: Systémy apostupy podporující život

Třetí dimenze: Změna vědomí

Dějí se současně avzájemně se posilují:

Tabulka 1.4 Tři dimenze velkého obratu

AKTIVNÍ NADĚJE APŘÍBĚH NAŠICH ŽIVOTŮ

Table of Contents

Poděkování

Úvod

CO JE TO AKTIVNÍ NADĚJE?

DAR JE DÁVANÝ I PŘIJÍMANÝ

TŘI PŘÍBĚHY NAŠÍ DOBY

SPIRÁLA PRÁCE OBNOVUJÍCÍ SPOJENÍ

CO PŘINÁŠÍME

ČÁST 1 VELKÝ OBRAT

KAPITOLA PRVNÍ TŘI PŘÍBĚHY NAŠÍ DOBY

PRVNÍ PŘÍBĚH: BĚŽNÁ PRAXE (BUSINESS AS USUAL)

DRUHÝ PŘÍBĚH: VELKÝ ROZPAD

Hospodářský pokles

Vyčerpání zdrojů

Klimatická změna

Sociální rozdělení společnosti a válka

Hromadné vymírání druhů

DVOJÍ REALITA

TŘETÍ PŘÍBĚH: VELKÝ OBRAT

První dimenze: Zdržovací akce

Druhá dimenze: Systémy a postupy podporující život

Třetí dimenze: Změna vědomí

AKTIVNÍ NADĚJE A PŘÍBĚH NAŠICH ŽIVOTŮ