Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr.Filip Dosbaba, Ph.D., MBA; Mgr. Bc. Dagmar Křížová; Mgr. Martin Hartman; kolektiv

Rehabilitační ošetřování v klinické praxi

Hlavní autor a editor: PhDr. Filip Dosbaba, Ph.D., MBA

Autorský kolektiv: PhDr. Filip Dosbaba, Ph.D., MBA; Mgr. Bc. Dagmar Křížová; Mgr. Martin Hartman; PhDr. Pavlína Brímová, MBA; Jitka Kratochvílová, DiS; Mgr. Michaela Sládečková; Mgr. Lucie Slámová; Mgr. Ivana Radkovcová; Mgr. Bc. Jana Mikešová; Bc. Hana Jakšová; Mgr. Bc. Tereza Kuchařová; Bc. Alžběta Blažková; Mgr. Marie Pernicová; Mgr. Kamila Smrčková; Bc. Michaela Gremmelová; Alice Rádsetoulalová; Bc. Simona Volšová; Mgr. Kristýna Procházková; Mgr. Anna Janovcová; Mgr. Daniela Vlažná; Mgr. Ladislav Baťalík, Ph.D. Všichni autoři pracují ve Fakultní nemocnici Brno.

Recenze: doc. PhDr. Radana Poděbradská, Ph.D.; prof. PaedDr. Pavel Kolář, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2021
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2021
Fotografie na obálce a v knize pocházejí z archivu autorů.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 8026. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 172
1. vydání, Praha 2021
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

Vydání knihy bylo podpořeno projektem (Ministerstva zdravotnictví) koncepčního rozvoje výzkumné organizace 65269705 (FN Brno), NIG 5/19.

Autoři děkují náměstkyni NLZP FN Brno Mgr. Erně Mičudové za dlouholetou podporu, inspirativní myšlenky a vytvoření podmínek pro vznik této knihy.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-4225-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-4224-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-1050-6 (print)

Věnování

Tuto knihu věnujeme všem, jelikož pečovatelem,
ale i pacientem se může ze dne na den stát každý z nás.

kolektiv fyzioterapeutů a ergoterapeutů Fakultní nemocnice Brno

Úvod

Předkládaná kniha Rehabilitační ošetřování v klinické praxi představuje svým rozsahem na českém trhu dosud chybějící publikaci zaměřenou na opomíjené, ovšem pro mnohé pacienty zcela zásadní téma. Do rukou se vám dostává kniha, která byla vytvořena kolektivem fyzioterapeutů Fakultní nemocnice Brno za účelem předání poznatků a zkušeností. Autoři sepsali své kapitoly tak, aby z nich čtenář v daných oblastech získal co nejvíce praktických informací, názorných příkladů a dobrých rad. Naše kniha není určena pouze ošetřovatelskému personálu v nemocnicích a jiných zdravotnických zařízeních, ale i pracovníkům v domácí péči a laikům pečujícím o své blízké. Z toho důvodu používáme pro osobu provádějící úkony jednotné označení „pečovatel“. Ihned v úvodu klademe velký důraz na správnou ergonomii práce pečovatele, kde se řídíme heslem „péče o druhé začíná péčí o sebe sama“. Významná část textu se věnuje neurologické problematice a základnímu polohování, dále je uveden průřez rehabilitačním ošetřováním v interních i chirurgických oborech. Jsou zde také specificky zaměřené kapitoly, např. rehabilitační ošetřování u spinálních pacientů, u popáleninového traumatu či část věnující se dechové rehabilitaci. Vybrané kapitoly jsou doplněny o konkrétní sestavy cviků, které je důležité provádět, aby se dosáhlo uspokojivého pohybového stavu. Dobrý stav pohybového aparátu společně s dostatečnou fyzickou kondicí představují významný předpoklad k udržení nejvyšší možné kvality života našich pacientů.

autoři

Předmluva

Ošetřovatelství má v České republice dlouhou tradici. Počátky organizovaného ošetřovatelství se v českých zemích datují již od 10. století. Bylo zaměřeno na laickou službu trpícím a prováděly jej osoby bez jakéhokoli odborného vzdělání. Významnou osobností raného ošetřovatelství byla Anežka Přemyslovna, sestra krále Václava I. Založila několik klášterů v Praze či řád Křižovníků s červenou hvězdou, pro které vypracovala pravidla péče o chudé a nemocné. Nemenší roli měla v historii Zdislava z Lemberka, která nechala s manželem pro řád dominikánů postavit chrám a klášter v Jablonném v Podještědí a v Turnově. Zdislava sama pomáhala nemocným a umírajícím. K dalším řádům věnujícím se převážně ošetřovatelské a opatrovnické péči na území Čech o Moravy patřili boromejky, johanitky, alžbětinky či milosrdní bratři. Diakonky, příslušnice protestantského řádu, pracovaly kromě špitálů také v terénu. Navštěvovaly nemocné stižené zejména infekční chorobou (tyfus, cholera, mor apod.). S rozvojem medicíny přibývalo nemocných i výkonů. Pod vlivem první ošetřovatelské školy v Londýně a emancipačního hnutí začaly ve druhé polovině 19. století vznikat ošetřovatelské školy. První česká ošetřovatelská škola se otevřela v roce 1874 v Praze, v roce 1882 vznikla škola ve Vídni a v roce 1916 byla v Praze otevřena státní dvouletá ošetřovatelská škola.

Znát a pochopit historii je velmi důležitým článkem pro rozvoj moderního ošetřovatelství. Současná medicína disponuje množstvím moderních technologií a farmak, které ošetřovatelství hodně pomáhají. Máme polohovací postele, antidekubitní matrace, léky proti bolesti, velké množství pomůcek umožňujících pohybovou aktivaci, polohovací dlahy atd. Zdálo by se, že ošetřovatelství nemá takovou váhu, jako mělo v době válek a nízké úrovně technologické a farmakologické medicíny. Opak je pravdou. I v současné době jsme dnes a denně konfrontováni s dekubity, kontrakturami, osifikacemi, tromboembolickými komplikacemi, s hypostatickou bronchopneumonií a dalšími dechovými komplikacemi, s nadměrným úbytkem svalové síly, omezeným rozsahem pohybu v kloubech a dalšími poruchami vyplývajícími z inaktivity – ztrátou svalové hmoty, poruchou ortostatických vazomotorických reflexů, psychickými změnami apod. S tím vším se setkáváme v důsledku úrazů a nemocí, stáří, ale děje se tak i vlivem nesprávně volené ošetřovatelské péče, resp. rehabilitační ošetřovatelské péče, která je neodmyslitelnou součástí komplexního ošetřovatelského procesu. Rehabilitační ošetřování je cíleno k prevenci primárních a sekundárních změn, a aby mělo potřebný efekt, je třeba ho provádět 24 hodin denně, vždy s ohledem na aktuální stav pacienta. Důležitá je účast veškerého zdravotního personálu, včetně lékařů.

Úspěšnost současné ošetřovatelské péče je také dána úrovní vzdělání. Je proto velmi přínosné, že vznikla tato publikace, která shrnuje, a to velmi přehledně, všechny moderní trendy v daném oboru. Je velmi systematicky členěná a zpracování tématu svědčí nejen o erudici, ale také o dlouholeté zkušenosti. Jde o počin, který ocení všechny vzdělávací instituce, jež mají ošetřovatelství, resp. rehabilitační ošetřování ve svých osnovách. Samozřejmě knihu s jistotou ocení i studenti, neboť tato přehledná publikace představuje svým obsahem a rozsahem na českém trhu dosud chybějící materiál. Autoři ale správně upozorňují, že ošetřovatelství není jen o tom, jak ho provádět, ale velmi důležitý je zároveň citlivý, taktní a trpělivý přístup všech zdravotnických pracovníků k pacientům. Ošetřovatelství totiž není jen přístupem vyzbrojeným znalostmi a technikou, ale má i psychologický a duchovní rozměr.

Pavel Kolář

1Úvod do problematiky rehabilitačního ošetřování

Mgr.Bc.Dagmar Křížová, PhDr.Pavlína Brímová,MBA

1.1Ošetřovatelství

Ošetřovatelství bylo vždy ovlivňováno mnoha faktory náboženskými, kulturními, politickými asociálními, ale také válkami, vědeckými objevy avýznamnými osobnostmi. Včeských zemích můžeme pozorovat zárodky organizovaného ošetřování nemocných již v10. století, kdy na území Prahy začaly vznikat první hospice, kde civilní sestry poskytovaly charitativní pomoc vzákladních potřebách.

Dnes má ošetřovatelství jako vědní obor svoji filozofii, předmět zkoumání, teorii, výzkum, metodologii, systém vzdělávání, národní amezinárodní profesní organizace imetaparadigma. Jedná se osamostatnou vědeckou disciplínu zaměřenou na aktivní vyhledávání auspokojování biologických, psychických asociálních potřeb nemocného izdravého člověka vpéči ojeho zdraví. Podílí se na prevenci, diagnostice, terapii arehabilitaci aposkytuje pomoc jednotlivcům, rodinám iskupinám. Zabývá se fyzickými, duševními isociálními následky nemocí, úrazů, ale také umíráním. Vrámci ošetřovatelského procesu uplatňují sestry ičetné rehabilitační prostředky. Komplexně se souhrn těchto úkonů nazývá rehabilitační ošetřování. Ošetřovatelská péče je práce sčlověkem apro člověka, apokud je odváděna dobře, je nanejvýše namáhavá zhlediska fyzického ipsychického.

Hlavní cíle ošetřovatelství

■Podporovat aupevňovat zdraví asoběstačnost.

■Komplexně asystematicky uspokojovat potřeby vedoucí knavrácení zdraví asoběstačnosti.

■Zmírňovat utrpení abolest.

■Zajistit klidné umírání adůstojnou smrt.

1.2Komplexní rehabilitace

Slovo rehabilitace pochází zlatinského slova habilitas, které znázorňuje obratnost, ohebnost, zdatnost aschopnost. Předpona re znamená opětovné dosažení nějakého stavu.

Komplexní rehabilitace je celospolečenský, koordinovaný proces, na kterém se podílí řada institucí aodborníci různých rezortů. Zhlediska praxe je rehabilitace nástrojem aprocesem aktivizace anabytí fyzických, psychických asociálních kompetencí jedince se zdravotním problémem. Původní mechanický koncept rehabilitace orientovaný na kvantitativní parametry fungování dysfunkčního jedince se postupně transformoval do konceptu rehabilitace založeného na holistickém pojetí aorientovaného na posílení využitelného potenciálu funkčního zdraví.

Části komplexní rehabilitace

■léčebná rehabilitace

■sociální rehabilitace

■pedagogická rehabilitace

■pracovní rehabilitace

Léčebná rehabilitace

Je součástí zdravotní péče, zahrnuje soubor diagnostických, terapeutických, rehabilitačních aorganizačních opatření směřujících kmaximální funkční zdatnosti jedince. Mezi jednotlivé obory léčebné rehabilitace řadíme:

■fyzioterapie– dále ji dělíme na:

–kinezioterapie: zahrnuje řadu cvičebních prvků, postupů atechnik vedených individuální iskupinovou formou, poskytovaných při hospitalizaci iambulantně

–fyziatrie: využívá kléčbě fyzikální podněty, spadá sem:

•fyzikální terapie– využívá kléčbě fyzických podnětů (elektroléčba, vodoléčba, mechanoterapieaj.)

•balneoterapie– využívá přírodní zdroje afyzikální podněty klázeňské léčbě (minerální vody, peloidy, klimatické prvkyaj.)

■ergoterapie– navazuje na fyzioterapii, jejíž dosažené výsledky učí pacienta využít vdenních činnostech nácvikem sebeobsluhy asoběstačnosti (hygiena, oblékání, stravování, přesunyaj.)

■rehabilitační inženýrství– obor, který se zabývá vývojem kompenzačních pomůcek, ortéz, protéz adalších zařízení apřístrojů, jejichž cílem je udržení nebo zvýšení kvality života asoběstačnosti lidí sdisabilitou

■myoskeletální medicína– zabývá se diagnostikou aterapií funkčních poruch hybného systému, využívá vlastní diagnostické aterapeutické postupy

Pedagogická rehabilitace

Soubor specifických pedagogických činností zaměřených na podporu co nejvyššího stupně vzdělání dětí aosob se zdravotním postižením. Je určena jedincům, kterým zdravotní postižení neumožňuje dosáhnout odpovídající úrovně vzdělání běžnými pedagogickými prostředky. Cíle pedagogické rehabilitace jsou: dosažení co možná nejvyššího stupně vzdělání, rozvoj osobnosti, dosažení společenského apracovního uplatnění apřekonávání důsledků postižení.

Sociální rehabilitace

Soubor specifických činností, které směřují kdosažení co největší soběstačnosti, samostatnosti anezávislosti osob. Rozvíjí jejich schopnosti adovednosti, posiluje návyky anacvičuje běžné denní činnosti způsobem využívajícím zachovaných schopností, potenciálů akompetencí. Mezi základní činnosti patří např.péče ovlastní osobu, zprostředkování kontaktu se společenským prostředím, aktivizační činnosti, pomoc při uplatňování práv aoprávněných zájmů apři obstarávání osobních záležitostí.

Pracovní rehabilitace

Soustavná péče poskytovaná jedincům se změněnou pracovní schopností směřující ktomu, aby mohli vykonávat dosavadní nebo jiné vhodné zaměstnání. Jedná se oveškerou poradenskou činnost zaměřenou na volbu, získání audržení si zaměstnání, včetně rekvalifikačních kurzů. Vpracovní rehabilitaci je důležité uplatnění sociální politiky státu, která má vytvářet jedincům se zdravotním postižením takové pracovní podmínky, aby nalezli vhodné uplatnění amohli se přirozeně začlenit do společnosti. Důležitou součástí je podpora zaměstnavatelů, kteří dávají těmto jedincům pracovní příležitosti.

1.3Rehabilitační ošetřování

Rehabilitační ošetřování je neodmyslitelnou součástí základního ošetřování nemocných vrámci komplexního ošetřovatelského procesu. Vdnešní době se již nepoužívá termín rehabilitační ošetřovatelství, neboť ošetřovatelství je samostatný obor vsystému zdravotní péče amá svoji teorii, praxi ivýzkum. Rehabilitační ošetřování je vymezeno ve vyhlášce č.55/2011 Sb., jež stanovuje činnost zdravotnických pracovníků.

Rehabilitační ošetřování můžeme popsat jako rehabilitační principy uplatňované vošetřovatelských úkonech nebo také jako způsob aktivního ošetřování, kdy pečovatelé vrámci svých kompetencí využívají základní pravidla fyzioterapie aergoterapie scílem zkvalitnit péči opacienta apředcházet možným komplikacím. Jedná se tedy ospecifickou formu ošetřovatelské péče navazující na běžné ošetřovatelské činnosti.

Ve zdravotnických zařízeních vrámci multidisciplinárního týmu jsou do péče zapojeni sestra, fyzioterapeut, ergoterapeut, lékař, psycholog, sociální pracovník, mimo něj pak zpravidla ičlenové rodiny pacienta. Kdosažení optimálních výsledků musí být péče opacienta nepřetržitá acelý tým by měl důsledně dodržovat jednotný přístup. Je zřejmé, že zpohledu rehabilitačního ošetřování bude důležitá úzká spolupráce zejména mezi sestrou afyzioterapeutem. Podstatou je, aby na sebe jejich práce navazovala avzájemně se doplňovala. Ani jeden by neměl nahrazovat práci toho druhého. Fyzioterapeut cíleně pracuje na zlepšení mobility, sebeobsluhy afunkčních schopností pacienta. Sestra by pak měla vrámci rehabilitačního ošetřování napomáhat tyto dosažené schopnosti udržet, aby se funkční stav pacienta mohl nadále zlepšovat. Důležitou složkou spolupráce je komunikace, kdy fyzioterapeut informuje sestru odosažených schopnostech aedukuje oterapii vrámci rehabilitačního ošetřování. Na druhou stranu sestra informuje fyzioterapeuta oaktuálním fyzickém apsychickém stavu pacienta aproběhlých úkonech rehabilitačního ošetřování. Je také třeba dohodnout otázky denního režimu, aby byla pohybová terapie ideálně zařazena do programu pacienta azbytečně nekolidovala srežimem léčby, zvyklostmi oddělení či návyky pacienta. Optimálním výsledkem této spolupráce je maximální možná míra aktivity, mobility asoběstačnosti pacienta vdaný moment, což napomáhá snižovat potřebu anáročnost péče oněj.

Vhodná ado jisté míry ižádoucí je spolupráce srodinnými příslušníky aostatními neformálními pečovateli, kteří se chystají do budoucna opacienta starat vdomácím prostředí, jelikož pro laické pečovatele jsou informace méně dostupné aodborná terminologie pro ně může být komplikovaná. Edukací neformálních pečovatelů se snažíme ozachování dosažených výsledků ipo ukončení hospitalizace ve zdravotních či sociálních zařízeních.

1.4Komu je rehabilitační ošetřování určeno

Rehabilitační ošetřování se uplatňuje především upacientů se závažnějším pohybovým omezením přechodného či trvalého rázu, ale svýhodou je využijeme také ulehčích stavů. Příčiny vedoucí komezení hybnosti asebeobsluhy mohou být různé. Často se jedná opacienty sneurologickým postižením (např.cévní mozková příhoda, roztroušená skleróza, Parkinsonova nemoc, dětská mozková obrna, neuromuskulární onemocnění, neuroinfekceaj.). Velmi závažná pohybová postižení se mohou rozvinout rovněž upacientů sinterním onemocněním, kdy často dochází ksekundárnímu postižení nervové soustavy, adále ve spojení smalnutricí či aplikovanou léčbou také ke snižování svalové síly. Mohou to být také polyneuropatie amyopatie upacientů svíceorgánovým selháním, sepsí adéletrvající umělou plicní ventilací. Dalšími příčinami hybného postižení mohou být složitější operace, amputace, závažná polytraumata, úrazy mozku amíchy strvalým neurologickým postižením. Své místo má rehabilitační ošetřování také upacientů, kteří nejsou nijak pohybově omezeni, ale stávají se pasivními znedostatku vůle, motivace, svalové síly nebo kvůli psychickému stavu– typicky jde ogeriatrické apsychiatrické pacienty.

1.5Základní úkony

Rehabilitační ošetřování rozdělujeme na dvě oblasti. První oblastí je rehabilitační ošetřování pasivní, kam patří polohování apasivní cvičení. Druhou oblastí je rehabilitační ošetřování aktivní, kam patří aktivní akondiční cvičení, dechová cvičení, včasná mobilizace, nácvik sebeobsluhy, zahrnující příjem potravy, oblékání, osobní hygienu. Dále sem řadíme nácvik komunikace azákladních pohybových dovedností.

Po celou dobu je důležité udržovat pozitivní psychické naladění apohodu pacienta. Povzbuzování kdalší aktivitě, motivace, pochvala iza malá zlepšení aodvedenou práci jsou nedílnou součástí terapie.

Polohování

Rozeznáváme 3 typy polohování:

■preventivní– změny poloh končetin do správných postavení upacientů sparézou nebo plegií, polohy proti vzniku otoků ažilních komplikací

■korekční– provádíme po konzultaci sfyzioterapeutem pomocí dlah

■úlevové– pacient zaujme úlevovou polohu pro zmírnění bolestí; každá poloha musí být stabilní apro pacienta pohodlná, což vede klepší spolupráci, potlačení obav, uvolnění, podpoře senzorických imotorických funkcí

Pasivní cvičení

Pečovatel cvičí (převážně skončetinami) bez aktivní součinnosti nemocného. Udržuje nebo zlepšuje se tak hybnost vkloubech vmaximálním možném rozsahu, zlepšuje se prokrvení avýživa tkání. Vpřípadě dostupnosti je výhodné využití přístrojového vybavení (např.motomed, motodlaha), které provádí pasivní pohyby horních či dolních končetin mechanicky. Správné apravidelné pasivní pohyby snižují komplikace aomezení pohybů při následné aktivní pohybové terapii.

Aktivní cvičení

Aktivní pohyb vykonává nemocný vlastní silou avůlí, buď zcela sám, nebo za dopomoci pečovatele, který končetinu nadlehčuje apomáhá vést iukončit pohyb. Izde je možné využít přístroje, jež při pohybu pacientovi napomáhají, nebo mu naopak kladou odpor scílem zvýšení svalové síly. Při pozitivním vývoji pohybového stavu zařazujeme ikondiční cvičení, které podpoří látkovou výměnu apomůže udržet dosažené výsledky vterapii.

Vertikalizace achůze

Posazení apostavení pacienta slovním vedením, sdopomocí pečovatele či svyužitím vertikalizačních akompenzačních pomůcek. Chůze může být samostatná sdoprovodem, soporou opečovatele nebo svyužitím kompenzačních pomůcek. Důležitý je inácvik chůze po schodech. Kromě prevence ortostatických obtíží (točení hlavy) má schopnost pohybu mimo lůžko zpravidla velmi pozitivní vliv na psychiku pacienta.

Prvky dechové rehabilitace

Využití slovního vedení, manuálního kontaktu shrudníkem pacienta nebo dechových trenažerů kovlivnění dýchání aočisty dýchacích cest. Cílem je zlepšit hygienu dýchacích cest– usnadnit vykašlávání, snížit bronchiální obstrukci; aktivovat aposílit dýchací svaly; zmírnit projevy dušnosti; preventivně působit proti možnosti vzniku infekce dýchacích cest.

Soběstačnost

Jde onácvik základních činností, které během dne ke svému životu potřebujeme. Podle aktuálních schopností provádí pacient činnosti opět jen pod dohledem pečovatele; se slovním doprovodem; sdopomocí pečovatele; svyužitím kompenzačních pomůcek usnadňujících jednotlivé činnosti nebo kombinací možností.

Cílem pohybové léčby saktivní účastí pacienta je dosažení lokomočních schopností opakovaným prováděním běžných pohybových činností. Zařazujeme je tedy do funkčních aktivit běžného života. Jedná se oposouvání, přesuny, přetáčení, posazování, sed, vstávání, stoj, chůze.

1.6Edukace

Edukace zahrnuje informace, které jsou pro pacienta vrámci poskytování zdravotní péče podstatné.

Vkaždé fázi onemocnění pacienta je důležitá důvěra aspolupráce zdravotnického týmu, pacienta ajeho blízkých. Je nutné informovat pacienta aurčené osoby ozdravotním stavu, léčbě, možných komplikacích apotřebných krocích vjejich prevenci. Pacienti jsou různorodí, aproto musíme ke každému přistupovat individuálně, aby edukace odpovídala potřebám amožnostem daného pacienta. Sestra, fyzioterapeut či ergoterapeut musí vco nejkratší době vyhodnotit, které informace pacient potřebuje, azjistit bariéry, jež by mohly brzdit proces edukace. Zdravotník by neměl pouze předat informace otom, co má pacient dělat, ale také proč to má dělat, aby podpořil jeho motivaci ktěmto činnostem. Musí komunikovat jasně, výstižně apoužívat vhodné výrazy. Vzávěru by se pečovatel měl přesvědčit otom, že pacient, popř.člověk oněj pečující, informace chápe aje schopen je realizovat vpraxi. Vhodné je doplnit ústní podání oinformace vpísemné podobě.

1.7Kvalita rehabilitačního ošetřování

Pro dosažení co nejlepších výsledků je důležitá nejen četnost anávaznost, ale ikvalita adůslednost prováděných úkonů. Správným přístupem kpacientům společně se správnou aplikací jednotlivých postupů lze účelně bojovat proti rozvoji sekundárních změn, zkrátit dobu rekonvalescence, pomoci pacientovi stát se co nejméně závislým na svém okolí adocílit jeho návratu kběžnému životu vnejvyšší možné míře. Naopak nedostatečnou znalostí dané problematiky, špatným přístupem, nevhodným anešetrným zacházením nebo inevyužíváním postupů rehabilitačního ošetřování může dojít kprohloubení či vzniku nových sekundárních změn, doba rekonvalescence se může prodloužit, ale může dojít ikpoškození pacienta (nejčastěji vznik bolestivých syndromů, které omezují pohyb adalší rehabilitaci vpostiženém místě).

Důležité faktory, které ovlivňují kvalitu rehabilitačního ošetřování

■odbornost– odané zdravotní problematice musí mít pečovatelé dostatečné arelevantní znalosti

■přemýšlení– přistupovat kpacientům individuálně, volit zmožných variant tu nejvhodnější pro daného pacienta, neaplikovat prvky jen rutinně

■informovanost– pečovatel musí mít dostatečné aaktuální informace, ato nejen oklinickém, psychickém afyzickém stavu, ale také osociálních podmínkách arodinném zázemí

■pečovatel– osobnostní vlastnosti, povahové rysy, žebříček hodnot ataké motivace pro vykonávání své profese, to vše ovlivňuje jednání apráci spacientem; empatie kpacientovi ajeho potížím je jeden znejdůležitějších faktorů pro citlivé, apřitom efektivní provedení ošetřovatelských úkonů

1.8Pracovní podmínky

■prostředí– při ošetřování je důležité provést řadu úprav okolního prostředí, které by mělo být příjemné, účelné abezpečné, protože každá bariéra představuje určité omezení soběstačnosti pacienta, snižuje možnost zlepšení pohybového stavu azvyšuje riziko vzniku úrazu; vpřiměřeně upraveném prostředí může jedinec lépe uplatňovat své zbylé pohybové funkce, provádět více aktivit, astávat se tak soběstačnějším; ipro pečovatele představuje upravené prostředí výrazné ulehčení při péči oklienta, zejména zhlediska jejího objemu ifyzické náročnosti

■materiální zabezpečení– potřebná je vybavenost pracoviště polohovacími pomůckami, kompenzačními pomůckami avhodným nábytkem (polohovatelná lůžka, stolky, schodky pod nohy, toaletní židle, vozíkyaj.); tyto pomůcky by měly být ve vhodné kvalitě adostatečném počtu

■čas– komodita, která dnešnímu ošetřovatelskému personálu chybí asi nejvíce; počet ošetřujících na počet pacientů atyp onemocnění dává jednoznačné limity pro odváděnou práci ajejí kvalitu; oto podstatnější je efektivní využití tohoto času, tedy sco nejmenší námahou ačasovou náročností co nejvíce zlepšit stav pacienta

■pracovní kolektiv– na žádném oddělení se ošetřující personál nevyhne komunikaci aspolupráci; pracovní kolektiv by si měl poskytovat přiměřenou zpětnou vazbu ajednotlivci by se vněm měli cítit docenění, měli by se navzájem podporovat apomáhat si; naopak rivalita, neochota, přenášení osobních problémů do pracovního prostředí, nedostatek zpětné vazby nebo sebekritiky vedou knarušení morálky aspolupráce, což se vkonečném důsledku může projevit vpéči opacienty

1.9Vyšetření motorických apsychických schopností pacienta

Rehabilitační ošetřování má stimulační amobilizující charakter, nesmí ale přesahovat schopnosti pacienta. Stanovené cíle musí být reálné, dosažitelné, měly by pacienta motivovat, přičemž postupy atechniky vedoucí kjejich naplnění musí být vhodně zvolené. Pro efektivní aúčelné plánování postupů aaktivit by měl ošetřující personál nejprve posoudit celkový fyzický ipsychický stav pacienta, stupeň mobility, ale také úroveň asistence, jakou bude pacient vyžadovat. Sestra získává informace rozhovorem spacientem ajeho rodinou (event. spolupracovníky), zpísemné dokumentace, ale hlavně pozorováním pacienta, kdy posuzuje schopnosti kognitivních amotorických funkcí. Nutné je také vyhodnocení smyslových poruch, jako sluch azrak, které mohou výrazně omezovat komunikaci aprostorovou orientaci. Ovšech takto zjištěných informacích musí být proveden záznam do dokumentace.

Vdnešní době jsou kdispozici četné testy ahodnoticí škály. Pro hodnocení soběstačnosti asamostatnosti jsou dostupné apoužívané např.:

■Katzův index– sleduje samostatnost při sebeobslužných činnostech; zkoumanými oblastmi jsou koupání, oblékání, vyprazdňování, přemisťování, kontinence apříjem potravy

■Barthelové index základních denních činností (ActivitiesDaily Living, ADL)– soběstačnost vzákladních všedních činnostech; hodnotí 10 aktivit denního života: příjem stravy, oblékání, chůze po rovině, chůze po schodech, přesun zlůžka na křeslo, osobní hygiena, koupání, použití WC akontinence moči astolice; každá položka je ohodnocena příslušným počtem bodů adosažené skóre vypovídá ostupni závislosti vADL; podle celkového skóre rozdělí pacienty do čtyř podskupin– nesoběstačný, středně nesoběstačný, mírně nesoběstačný asoběstačný

■FIM test– hodnotí funkční míru nezávislosti aje oněco citlivější než předchozí; je zaměřen na 6 okruhů týkajících se jednak oblasti pohybových funkcí (osobní péče, kontinence, přesuny alokomoce), jednak psychických funkcí (komunikace asociální přizpůsobivost); každá činnost se hodnotí body 1–7, ato od plné závislosti po úplnou soběstačnost

Výše uvedená hodnocení jsou vhodnější zejména pro hospitalizované pacienty. Vdomácí péči nebo vdomovech poskytujících pečovatelské služby je výhodné testovat také instrumentální činnosti– např.:

■Lawtonova škála (Instrumental Activities Daily Living, IADL)– pro instrumentální všední činnosti; jednotlivé položky hodnotí telefonování, používání dopravních prostředků, nakupování, přípravu jídla, vedení domácnosti, práce kolem domu, užívání léků anakládání spenězi; podle dosaženého skóre za uvedené položky je stanoven stupeň závislosti vIADL

Pro hodnocení mentálních akognitivních funkcí nejčastěji používáme následující dva testy:

■Mini Mental State Exam (MMSE)– test pro zjištění kognitivních funkcí azáchyt demence; skládá se ze 30 otázek aúkolů, které testují např.orientaci pacienta včase aprostoru, krátkodobou paměť, čtení apsaní, konstrukčně praktické dovednostiaj.

■test kreslení hodin– nemocný je požádán, aby namaloval ciferník hodin avepsal číslice na správná místa; poté je požádán, aby zakreslil ručičky ukazující 11 h 10min nebo 8 h 20 min

Za zásadní také považujeme hodnocení stupně rizika vzniku dekubitů. Vpraxi nejčastěji používáme stupnici podle Nortonové, která hodnotí tyto oblasti: schopnost spolupráce, věk, stav pokožky, fyzický stav, další onemocnění, stav vědomí, aktivita, pohyblivost ainkontinence. Riziko je při dosažení 25 bodů améně.

1.10Rehabilitační ošetřování– shrnutí

Rehabilitační ošetřování je aplikováno při hospitalizaci ivdomácím prostředí, ato jak formálními, tak neformálními pečovateli. Hlavní úkony, které pečovatel vrámci rehabilitačního ošetřování provádí, jsou: polohování, vertikalizace, základní aktivní, pasivní, dechová akondiční cvičení, nácvik přesunů amobility, nácvik sebeobsluhy scílem zvyšování soběstačnosti pacienta. Pokud má pečovatel možnost aje dostatečně poučen, provádí vrámci své péče icvičení týkající se poruch komunikace apolykání. Je třeba zohlednit schopnosti aindividualitu daného jedince vzhledem kjeho aktuálnímu zdravotnímu stavu aproblematice onemocnění. Spřihlédnutím ke specifikům amožnostem pracoviště by mělo být vytvořeno ideální prostředí pro péči opacienty. Největší efekt bude zaručen jen tehdy, pokud bude vrámci ústavní péče rehabilitační ošetřování uplatňováno veškerým ošetřujícím personálem, na všech pracovištích, kde se poskytuje péče pacientům spohybovým omezením, ato vmaximální možné míře akvalitě, kterou je za daných podmínek ošetřující personál schopen poskytnout. Správné postupy, spolupráce avzájemná pomoc vedou ke zlepšování stavu pacienta; toto zlepšení se poté odráží ve zvyšování jeho samostatnosti asnižování zátěže pro ošetřovatelský personál.

1.11Základní terminologie pohybů

Vtéto krátké kapitole jsou popsány základní pohyby vjednotlivých kloubech.

■kloub ramenní– flexe = pohyb nahoru– zvednutí, předpažení; extenze = pohyb dolů až zapažení; abdukce = upažení; addukce = připažení; vnější rotace = vytočení zevně; vnitřní rotace = vtočení dovnitř; cirkumdukce = kroužení

■kloub loketní– flexe = ohnutí; extenze = natažení; supinace = rotace předloktí dlaní nahoru; pronace = rotace předloktí dlaní dolů

■zápěstí– dorzální flexe = extenze = zvednutí; palmární flexe = ohnutí; ulnární aradiální dukce = pohyb zápěstí vrovině na malíkovou apalcovou stranu; cirkumdukce = kroužení

■prsty rukou– flexe = ohnutí; extenze = natažení; abdukce = prsty od sebe; addukce = prsty ksobě; opozice palce = pohyb palce kjednotlivým prstům

■kloub kyčelní– flexe = ohnutí; extenze = natažení, zanožení; abdukce = roznožení; addukce = přinožení; vnější rotace = vytočení; vnitřní rotace = vtočení; cirkumdukce = kroužení

■kloub kolenní– flexe = ohnutí; extenze = natažení

■kloub hlezenní– dorzální flexe = extenze = přitažení špičky; plantární flexe = propnutí špičky; inverze = vtočení; everze = vytočení; cirkumdukce = kroužení

■prsty nohou– flexe = ohnutí, skrčení; extenze = natažení, propnutí

■trup– anteflexe = předklon; retroflexe = záklon; lateroflexe = úklon; rotace = torze = otáčení vpravo avlevo

Funkční rozsah: Jedná se otakový rozsah vkloubu, který zajistí dostatečnou míru funkce (soběstačnosti), přičemž tento rozsah neodpovídá rozsahu fyziologickému (je vždy menší).

1.12Mobilita, imobilita, inaktivita

Mobilita (zlat. mōbilitas– pohyblivost, přemístitelnost) je schopnost osoby nebo věci být bez větších zábran uvedena do pohybu apřemísťovat se zmísta na místo (posadit se, přesednout, vstát, chodit). Mobilita patří mezi základní lidské potřeby. Účelná mobilita je nutností pro naplnění základních životních (existenčních) potřeb.

Projevy imobilizačního syndromu

■dekondice doprovázená snížením aerobní kapacity organismu

1.13Sekundární změny, komplikace

Dekubitus

Kontraktura

Hypertonie

Spasmus

Spasticita

Rigidita

Ankylóza

Svalová atrofie

Osteoporóza

Atelektáza

Pneumonie

Tromboflebitida

Flebotrombóza

Embolie

Edém

Ileus

Psychické potíže

1.14Bazální stimulace