Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

O LIŠCE MATYLDĚ A MEDVĚDU ŠIMRÁČKOVI

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6452. publikaci

Ilustrace Daniela Skalová
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 104
Vydání 1., 2017

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover Illustration © Daniela Skalová

ISBN 978-80-271-9572-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-9571-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-0236-5 (print)

Jak se maminka málem zlobila

Terezka proběhla kuchyní hbitě jako srnka ahned za ní tam prosvištěl ijejí bratr Vojta. Ten ale nebyl tak opatrný ashodil hrníček, ve kterém měla maminka oddělené žloutky. Chystala se totiž upéct perník, který měly děti nejraději. Hrníček chvíli tancoval, snažil se udržet rovnováhu, ale nakonec skončil na podlaze. Ve žluté kaluži se rázem koupaly iporcelánové střepy.

„Co to zase vyvádíte?“ zlobila se maminka.

Dvojčata se na maminku podívala ajednohlasně se omluvila: „Promiň!“

Maminka se musela usmát. Bylo legrační, jak se obě její děti vždycky ve všem shodly.

Terezka hned navrhla řešení: „Zaběhneme do obchodu pro nová vajíčka.“

„Akoupíme nový hrníček,“ dodal Vojta.

Maminka se na ně usmála ařekla: „To není potřeba. Vajíček mám ještě dost abez jednoho hrníčku to taky zvládneme. Pro začátek mi bude stačit, když tady nebudete běhat. Běžte si hrát do pokojíčku.“

Když dvojčata odešla, maminka tu spoušť uklidila, rozklepla si další vajíčka apokračovala vpřípravě perníku.

Vojtíšek sTerezkou si zatím vpokojíčku pustili pohádku vrádiu. Dali si na zem deku aposlouchali. Byla to pohádka oprinci, který vysvobodil princeznu. Oba poslouchali, ani nedutali.

Mamince bylo to ticho podezřelé, atak se šla do pokojíčku raději podívat. Opatrně nakoukla škvírou ve dveřích. Když viděla, že děti spořádaně poslouchají pohádku, zase spokojeně odešla. Míchala těsto apřitom si říkala, že má štěstí. Takové dvě úžasné děti má jen málokdo.

Když pohádka skončila, Terezka hned dostala nápad: „Já budu jako princezna aty budeš princ!“

„Já nechci být žádný princ!“ protestoval Vojta.

„Ale princové mají meč,“ připomněla mu šibalsky sestřička.

„Ale kde vezmu meč?“ zeptal se Vojta.

To už Terezka nevěděla. Zato jí bylo jasné, kde sežene šaty. Vmaminčině skříni. Byly tam jedny bílé, skrásnými oranžovými kytičkami. Maminka je měla na sobě ve svatební den avypadala vnich jako princezna.

Zatímco se Terezka odplížila do maminčiny skříně, Vojta podnikl tajnou výpravu do obývacího pokoje. Pod oknem stála vkvětináči veliká kytka. Aby nerostla nakřivo, byla podepřená dlouhou tyčí. Přesně taková by se Vojtovi hodila na výrobu meče. Potřeboval si ji vypůjčit. Oblékl si mikinu skapucí, kterou si přehodil přes hlavu. Chtěl být dobře maskovaný. Odstranil provázek, kterým byla tyčka přivázaná ke kytce, aopatrně ji vytáhl. Se svým úlovkem se vrátil do pokojíčku. Jeden konec tyčky, ten, který byl zapíchnutý vkvětináči, byl špinavý od hlíny. Rukojeť tedy vyrobil na druhé straně. Stačila ktomu obyčejná pastelka. Tu ktyči přivázal tkaničkou zjedné tenisky, kterou nosil na tělocvik.

Když si Terezka oblékla maminčiny šaty, nemohla se na sebe vynadívat. Připadala si jako opravdová princezna. Šaty jí byly ale trochu velké, atak si je při každém kroku přišlápla. Jednou dokonce tak, že přitom spadla.

Vojta si jako správný princ věděl rady vkaždé situaci. Odložil meč, ale jen proto, aby vzal do ruky nůžky.

„Co to děláš?“ zděsila se Terezka. Vojtu ale nic nezastavilo. Odstřihl látku zšatů pěkně kolem dokola. Během chvilky to bylo hotovo aTerezka mohla zase volně chodit. Zbytek látky odhodil na zem.

„Tohle je drak ajá ho přemůžu!“ oznámil Terezce, která se jeho šermování chichotala. Vojta si dával záležet, aby to vypadalo komicky. Nabíral draka ze všech stran, občas utoho schválně upadl, aby Terezka viděla, jakou mu dalo práci se sdrakem utkat. Protože měl meč špinavý od hlíny, drak ani podlaha nezůstaly bez poskvrnky.

Zrovna když byli Vojta sTerezkou vnejlepším, vrátil se zpráce tatínek. Maminka slyšela rachocení klíčů vzámku, atak mu šla naproti.

Rodiče se přivítali aoba společně nakoukli do pokojíčku. Mamince ale ztuhl úsměv na tváři. Viděla svoje krásné svatební šaty, které napůl visely na Terezce anapůl ležely na špinavé podlaze.

„Co se to tady děje?“ vykřikla maminka nazlobeně.

„Vojta přemohl draka,“ vysvětlila ochotně Terezka.

„Jakého draka? To jsou moje svatební šaty!“

Maminka byla zlostí bez sebe, ale tatínkovi to až tak nevadilo.