Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Oldřiška Ciprová

Ema a jednorožec
Kouzelný roh

Ilustrace Lenka Němcová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6303. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Návrh obálky Šimon Jimel
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2016
Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2016

ISBN 978-80-271-9337-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9336-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-0237-2 (print)

První kapitola

Ema se svýkřikem probudila aposadila se na posteli. Za oknem byla ještě černočerná tma.

„Emičko, co se děje?“ zeptala se maminka, která vběhla do pokoje arozsvítila lampičku na nočním stolku. Sedla si kdcerce na postel ačekala, co jí Ema odpoví.

„Mami, umí jednorožci mluvit?“

„Kdyby existovali, tak by asi nemluvili,“ usmála se maminka.

„Já myslím, že existují,“ namítla Ema apřitáhla si peřinu těsněji ktělu.

„Ty jsi brepta.“ Maminka mimoděk sáhla Emě na čelo, aby zjistila, jestli nemá horečku. Spokojeně ruku stáhla, neboť nic takového nehrozilo. „Něco se ti zdálo.“

„Aha,“ řekla Ema apomalu si lehla. „Tak já zkusím rychle usnout, aby se ten jednorožec vrátil.“

„Dobře.“ Maminka urovnala dcerce přikrývku apohladila ji po tváři. Pak zhasla lampičku apotichu vyšla zpokoje.

Ale malá Ema už usnout nemohla. Pořád myslela na krásného jednorožce, kterého viděla ve snu, akterý kní promlouval lidskou řečí.

Jednorožec byl celý bílý avypadal jako krásný kůň. Hustá, vlnitá hříva mu místy sahala až na zem. Už jen spatřit ho bylo magické. Zvlášť ten jeho roh. Šroubovitý acelý třpytivý, jako by byl ze stříbra aosázený diamanty. Oči ztoho přecházely.

Ema na něj nemohla zapomenout ani ráno usnídaně.

„Připadalo mi, jako by potřeboval zachránit, měl hrozně smutné oči,“ sdělila nahlas mamince, která jí právě nalévala kakao.

„Kdo potřeboval zachránit?“ zeptal se táta, který onoční příhodě nevěděl ateď se chystal do práce.

„Emě se vnoci zdálo ojednorožci,“ poučila ho maminka.

„Achtěl zachránit,“ připomněla nahlas Ema.

„Aha,“ usmál se tatínek. „No, možná ktobě dneska vnoci přijde zas ařekne ti, co ho trápí.“

„To by bylo bezva,“ uculila se Ema avzala si tablet, který ležel na polici za židlí, aby si zahrála diamanty.

„Emo, okamžitě to polož!“ rozčílila se maminka.

„Jenom chvilku, mami,“ škemrala Ema atablet nepustila.

„Koukej se nasnídat anezlob. Já nevím, že bez toho chvíli nevydržíš!“

„Všichni to hrajou,“ bránila se Ema.

„Až po škole, holčičko,“ dodala auklidila tablet ho horní police. „Teď dojez ajdi se připravit, za patnáct minut odjíždíme.“