Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Marek Hladký, Jitka Hladká

PAN A PANÍ SKŘÍTEČKOVI
VÁNOČNÍ POHÁDKA

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6732. publikaci

Ilustrace Vlasta Švejdová
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 112
Vydání 1., 2017

Vytisklo TISK CENTRUM, s.r.o., Moravany

© Grada Publishing, a.s., 2017
© Marek Hladký, Jitka Hladká, c/o DILIA, 2017
Cover Illustration © Vlasta Švejdová

ISBN 978-80-271-9553-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-9461-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-0326-3 (print)

Věnováno památce a odkazu Vlastimila Pospíšila

Autoři

Velká vánoční pohádka začíná…

Jen několik kroků od potoka, kterému se od nepaměti říká Hostavický, je les. Takový lesík je to. Pár stromů a jedna větší houština.

Když se tu člověk hodně ztiší, skoro až tak, že nedýchá, všimne si několika malých světýlek. Jsou to rozsvícené okeničky. A když se podíváte ještě o něco blíže, všimnete si, že z houštiny vyčnívá malý komínek, ze kterého se jemně kouří. To je neklamné znamení, že se tady, zamaskován houštím, spadaným listím a sněhem, nachází domeček, ve kterém žijí skřítečkové. A není to jen tak ledajaké bydlení. Přesně tady totiž stojí dílnička U šesti pružinek!

Je to jediná dílnička široko daleko, ve které se ručně dělají postele pro všechny, kdo je potřebují.

Skřítci mají mnoho dílniček, o kterých se jen málo ví. Lidé už ale vůbec netuší, že používají spoustu věcí, které pro ně vyrobili právě skřítci!

Rychle se stmívá. Je přece 23. prosince a zítra bude Štědrý večer.

23. prosince, třihodinyodpoledne

Zatímco pan apaní Skřítečkovi pilně pracují, dívají se jejich dvě děti, malincí Re aLo, ke dveřím. Jsou ještě hodně malincí, takže vdílničce pomáhají jenom sněčím. Zato jsou všeteční. Pořád aby je někdo hlídal!

Jejich rodiče na sebe mrknou ausmějí se. Každý rok je to stejné. Malí skřítečci se nemohou dočkat, až se ve dveřích konečně objeví vytoužený vánoční stromeček. Každý rok jim ho přinášejí skřítci Posekálek sPořezálkem. To jsou skřítci až zdalekého severu, kteří pravidelně přinášejí dřevo do dílničky Ušesti pružinek. Aprávě před chvílí přišli skřítci Ovčínek aŠetlínek. Ti jsou zhodně vzdáleného ostrova. Donesli poslední letošní vlnu ze shetlandských oveček. Aprávě vlna akrásné apevné dřevo jsou to hlavní, zčeho skřítci pohodlné postýlky vyrábějí.

Pak se Ovčínek iŠetlínek pěkně najedli, dostali vánoční výslužku avydali se rychle domů, až za to velké moře.

„Doufám, že jim vánoční výslužka nevychladne,“ strachovala se paní Skřítečková. „Dávala jsem jim ještě teplé cukroví.“

„Jak oba znám, maminko, tak už teď sedí ustolu apochutnávají si,“ usmál se pan Skříteček.

„Ajak to, že zvládnou takovou dálku, až za moře? Vždyť ještě před chvilkou seděli tady,“ vyzvídal na tatínkovi malinký Lo.

„Na to máš ještě moc času. Kouzlit začnete, až trošku povyrostete,“ zakabonil se naoko tatínek.

„Ale jiní skřítečci…“

„Nezlobte tatínka,“ pokárala je paní Skřítečková. „Copak nevidíte, že doděláváme poslední postýlku? Je pro jednu moc nemocnou starou paní.“

„No jo, ale… Proč my pořád něco děláme pro lidi? Aco lidé dělají pro nás?“ zamyslela se malinká Re.

„Nic. Žoužele neužitečný to jsou!“ ozval se slabý hlásek.

Všichni se otočili do kouta. Přesně tam, kde se pod peřinkou vmalém houpacím křesílku něco pohnulo. To je stařičký Dobromílek.

Ten je tady ze všech skřítečků nejdéle. Už skoro všechno ví askoro všechno zažil. Proto jen tak sedává vkoutku asnaží se ze všech sil pomáhat tam, kde je to třeba. Teď třeba nejvíc hlídá skřítečky Re aLo. Ale ještě nedávno pomáhal svýběrem té nejlepší ovčí vlny. Ataky toho nejlepšího dřeva. Teď už to dělá jen jeho syn, pan Skříteček. Už se totiž od Dobromílka naučil úplně všechno, co kvýrobě postýlek potřebuje vědět. Aaž přijde ten správný čas, předá své umění zase on svým dětem.

„Kdo?“ zeptal se pan Skříteček.

„Žoužele,“ zopakoval Dobromílek.

„Myslíte lidi?“

„No vždyť říkám, dlouháni neužiteční,“ zamžoural rozespalýma očkama stařičký Dobromílek.

Paní Skřítečková se na Dobromílka laskavě usmála. Věděla, že to slidmi neměl lehké atak nějak to vněm už zůstalo.

„Dobří skřítečci adobří lidé jsou stejní. Milují své Vánoce! Amilovat Vánoce znamená pomáhat všem, kdo to opravdu potřebují. Protože teprve tehdy se svět kolem nás může proměnit vjednu velkou vánoční pohádku,“ usmál se pan Skříteček.

„Žoužele dlouhý,“ trval si na svém stařičký skříteček apodíval se tajemně na malou Re ajejího brášku Lo. Ti za ním okamžitě přiběhli. Věděli, že se zase něco zajímavého dozvědí!

„My Skřítečkovi jsme nesmírně pracovití. Víme, že jediná kouzla, která fungují, jsou ta, jež nám usnadní práci. Samo se totiž nikdy nic neudělá. Na to věří jenom dlouháni,“ pokračoval Dobromílek adětičky pozorně hltaly každé jeho slovo.

Ale najednou to začalo! Dobromílek se ani nestačil nadechnout, aby pokračoval. Nejdříve jako jemné chvění okolo dveří. Pak to chvění lehce zajiskřilo. Ato už byli všichni na nohou! Skřítečky Re aLo chytla maminka za ručky, aby nevběhli do toho velkého kouzlení.

Tam, kde byly ještě před chvilkou dveře, se zatmělo! Byla to taková těžká tma tmoucí! Ale ne na dlouho. Objevila se totiž jiskřička. Adruhá. Okolo dveřních zárubní to najednou jiskřilo, až oči přecházely!

Azté tmy prosvícené jiskřením se najednou vyloupla špička stromečku. Vánočního stromečku!

„Ajak je na dalekém severu? Kolik skřítků ještě musíte navštívit? Ajak se vede vzimě stromům? Ajak je na tom severská borovice?“

„No jo, dřív. Ateď?“