Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Šestáková

LASKAVÉ POHÁDKY OD STARÉHO DUBU

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6460. publikaci

Ilustrace Zuzana Osako
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 96
Vydání 1., 2017

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover Illustration © Zuzana Osako

ISBN 978-80-271-9588-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-9587-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-0068-2 (print)

Jak Vítek závodil

To vám jednou, děti, byl takový malý skřítek, který moc rád běhal. Aještě raději závodil. Byl totiž nesmírně rychlý amrštný. Jmenoval se Vítek ažil spolu sostatními zvířátky vlese. Když Vítek potkal vlese nějaké zvířátko, vždycky si sním hned chtěl dát závod, aby zjistil, kdo je rychlejší. Apokaždé vyhrál. Vcelém lese se totiž zatím nenašel nikdo, kdo by byl rychlejší než on. Buďto byli ostatní závodníci menší aměli kratší nožky, takže jim to tak rychle neběhalo, nebo byli naopak větší, ale ne zase tak mrštní, aby vybrali rychle zatáčky, pařezy ajiné překážky, které se na lesní trase ocitly.

Atak se stalo, že zvířátka postupně přestávalo závodění sVítkem bavit.

„Pojď si zazávodit,“ prosil Vítek ještěrku Lenku.

„Kdepak,“ odpověděla odmítavě Lenka. „Už jsi mě třikrát porazil ajá mám na práci lepší věci než se nechat porazit počtvrté. Jdeme totiž sostatními ještěrkami stavět sněhuláky zkamínků.“

„Sněhuláky zkamínků?“ vrtěl hlavou udivený Vítek.

„My jsme totiž vzimě zase spaly, tak si to teď chceme vynahradit, víš.“

„No jo, no jo, sněhuláky, kameňáky,“ brblal si pro sebe naštvaný skřítek aani se sLenkou nerozloučil.

„Mrzout,“ pomyslela si Lenka apřišlo jí to líto.

Skřítkovi se malinko zlepšila nálada, až když zahlédl prasátko Tondu.

„Jé, ahoj, Tondo,“ volal na něj už zdálky. „Že je dneska úplně skvělý den na závodění? Vidíš támhletu velkou borovici? Kdo bude uní první, vyhraje.“

Ale Tonda ani nezvedl hlavu, aby se podíval, kterou borovici Vítek myslí.

„Hledám žaludy, tady jich bývá vždycky spousta,“ řekl as funěním apochrochtáváním hrabal rypákem vzemi, až měl celou hlavu od hlíny.

„Klidně můžeš hledat se mnou,“ dodal po chvíli, aby zamračeného skřítka trochu rozveselil.

„Žaludy mě nebaví,“ řekl Vítek mrzutě. „To se raději porozhlídnu po někom, kdo se nebojí, že prohraje.“

Prasátko si ze skřítkovy špatné nálady nic nedělalo adál si spokojeně sbíralo žaludy. Atak Vítek hledal dál. Ten den ale už nikoho, kdo by sním závodil, nenašel. Anenašel nikoho ani další dny.

Tak se milý skřítek smutně potloukal lesem, až jednoho dne došel na místo, které doposud nikdy nepoznal. Byl to krásný lesní palouček apřímo uprostřed rostl obrovský dub.

Vítek nad svým novým objevem poskočil radostí.

„To je úžasné!“ vykřikl nadšeně. „Tady určitě žije někdo, ským jsem ještě nezávodil.“

Rozhlížel se kolem sebe. – Ahele, támhle ve větvích se něco hýbe!

„Haló, dobrý den,“ volá Vítek do větví stromů.

„Dobrý den. Copak mi chcete?“ ozvalo se shora azpoza větví vykoukla na skřítka zrzavá hlava.

„Moc rád bych závodil, víte? Totiž, já jsem skřítek Vítek amoc rád závodím… Jenže nemám ským,“ dodal smutně.

„Závodím,“ řekl Vítek adodal, „vběhu, víš.“

„Ajak se to dělá?“ zeptal se Marcel.

„Může být ta čára iz oříšků?“

„Bude to stačit?“

„To víš, že bude,“ zajásal Vítek.