Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Sheila Chandra

Zbavte se nepořádku jednou provždy

stačí 10 minut denně

Přeloženo z anglického originálu knihy Sheily Chandry Banish Clutter Forever. How

The Toothbrush Principle Will Change Your Life, vydaného nakladatelstvím Vermilion,

Croydon, Velká Británie, 2010.

Published in 2010 by Vermilion, animprint of Ebury Publishing, A Random House

Group Company

Copyright © Sheila Chandra 2010

All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

obchod© Grada Publishing, a.s., 2012

tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 6294. publikaci

Překlad Lenka Vlčková

Odpovědná redaktorka Mgr. Martina Němcová

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Formát ePub Eva Hradiláková

Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner

Počet stran 208

První vydání, Praha 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2016

Cover Photo © Depositphotos/iakovenko123

ISBN 978-80-271-9325-7 (ePub)

ISBN 978-80-271-9324-0 (pdf)

ISBN 978-80-271-0118-4 (print)

Pro Sue Robertsovou,

bez které by mě nikdy nenapadlo

stát se spisovatelkou.

O autorce

Sheila Chandra je sice mezi spisovateli nováčkem, ale zato se může pyšnit 28 let trvající úspěšnou kariérou v hudební oblasti – je známou zpěvačkou a skladatelkou, která má na svém kontě deset alb. Její první singl se v mnoha zemích dostal do TOP 10 a Sheila začala být vnímána jako důležitá představitelka žánru world music. Je sama sobě manažerkou, řídí hudební vydavatelství a několik produkčních společností a stará se o všechno, co souvisí s její kariérou. Proto dobře ví, jak obtížné bývá dodržovat správný řád a disciplínu, když jste na „volné noze“, a jak moc pomáhá, když pracujete a žijete v harmonickém prostředí.

Poděkování

Sám by se nikdy nikdo nikam nedostal. Když se podívám na následující seznam jmen, nepřestávám žasnout nad tím, s jakou vstřícností a velkorysostí mi jako novému autorovi tito lidé pomohli.

Na prvním místě to byl Robert Best, který mi, navzdory mé zatvrzelosti, neustále připomínal, že kromě zpívání mám talent i na další věci, a nutil mě, abych ho v sobě našla. Musím poděkovat Sue Robertsové, která mě jako první požádala o pomoc s nepořádkem a jako první navrhla, abych o tom napsala knihu. Velkou inspirací pro mě byl Shah Hussein, díky kterému jsem uvěřila, že bych mohla knihu opravdu napsat, přestože jsem do té doby nenapsala vůbec nic. A pak tu jsou mé skvělé přítelkyně, které mě povzbuzovaly, hlavně Maya Preeceová, Lizzie Colmanová, Suzi Steerová a Caroline Kenmoreová. Řada mých přátel, z nichž mnozí také píší, strávila hodiny čtením nebo vymýšlením nápadů, aby mi poskytla tolik potřebnou zpětnou vazbu, podporu a rady, především pak Lizzie Wingfieldová, Elinor Carterová, Jo Waterworthová, Nick Furze, Viv Andreaeová, Julie Picknellová, Sanjida O’Connellová a Joanna Crosseová. Speciální poděkování patří Johnu Martineauovi z Wooden Books, který mi nikdy neodmítl pomoci s kontakty, povzbuzoval mě a poskytoval mi zpětnou vazbu, včetně moudrých rad z „opačné strany hřiště“. A pak tu jsou ještě Alys Lewisová a Caroline Turnerová z literárního oddělení firmy Harbottle a Lewis, které se mnou měly svatou trpělivost a velice mi pomohly.

Musím také poděkovat svým agentkám Jane Graham Mawové a Jennifer Christieové z literární  agentury Graham Maw Christie za jejich nezdolnou víru v potenciál mé knihy (a za víru ve mě, zcela nezkušenou autorku) a za to, že pro ni našly skvělý domov. Děkuji Chloe Darracot-Cankovicové z právního oddělení vydavatelství Random House, která byla nesmírně laskavá. A děkuji taktéž Mirandě Westové z Vermillion Books za její nadšení a za to, že se stala oním skvělým domovem.

Jsem vám neskonale vděčná.

Úvod

Přáli jste si vždycky být jedním z těch úžasně vypadajících lidí z „lifestylových“ reklam? Z těch, co se zdají být naprosto bez chybičky a kteří přebývají v dokonalém, pohodlném a luxusním prostředí? Jako by stále jen odpočívali, že? Nebo jsou snad vaše sny o něco skromnější? Přejete si jen, aby vám fyzický chaos ve vašem domě nebo bytě nebránil v nejběžnějším provozu? Zdají se vám oba tyto sny o vaší budoucnosti nedosažitelné?

Žít ve správně uspořádaném, a dokonce dokonale uklizeném prostředí, aniž bychom museli trávit dlouhé hodiny tím, aby v takovém stavu zůstalo, je nejen možné, ale i snadnější a méně stresující než žít v chaosu. Ano, znovu si tu větu přečtěte. Je to nejen možné, ale jakmile si osvojíte potřebné zásady, je to i SNADNĚJŠÍ. Vím to, protože tak žiji už řadu let a spoustě svých přátel jsem pomohla si takový život také zařídit. Bohužel neexistuje něco jako „gen pořádku“, který bychom měli už při narození. Umět si uklidit (nebo schopnost vše si správně uspořádat – věci nemusejí vypadat uklizeně, když nechcete) je dovednost, kterou si osvojujeme v průběhu života, obvykle nevědomě. Můžeme ji ale získat také vědomě, a to v jakémkoli věku. Přišla jsem, jak na to, a v této knize popisuji tím nejjednodušším způsobem všechny související zásady. Možná nevěříte, že jsem kdy byla nepořádná. Nebo si myslíte, že váš nepořádek je mnohem horší, než si dovedu představit. Nebojte se, není to tak. Tady je kousek z mého příběhu.

Vyrůstala jsem v nesmírně neuspořádané a nefungující domácnosti. Věci i čas se vymykaly jakékoli kontrole. Jako dítě jsem se často divila, jak je možné, že se jiným lidem daří žít jinak.

Bydlela jsem s rodiči, sestrou a dalšími příbuznými ve stařičkém zchátralém viktoriánském domě. Původně jsme si pronajali jedno patro, ale později jsme k němu přidali i druhé. Jedna místnost v horním patře – jedna z největších a nejsvětlejších místností v domě – byla celá, od podlahy do stropu, zaplněná harampádím a nábytkem. Co si pamatuji, nikdo tam nechodil. Jednou jsem do pokoje nakoukla, protože jsem byla zvědavá, co tam je. Jako sedmiletá holčička jsem si představovala, že tam objevím poklady, kterých si nikdo nevšiml. Přála jsem si tam zažít úžasné dobrodružství a věřila jsem, že změť nohou od stolů a židlí bude vypadat jako amazonský prales.

V mé rodině se nedostávalo peněz. V domě, který jsme si pronajímali, táhlo, rozpadal se, bylo obtížné ho udržovat v čistotě, bylo v něm olověné potrubí, rozbitá posuvná okna a odlupující se malba na zdech. Jako dítě jsem myslela, že příčinou všeho toho zmatku u nás doma byl špatný stav domu. Když městská rada rozhodla celý blok domů zbourat a přislíbila nám, že nás přestěhují do zrekonstruované budovy, snila jsem o vlastním pokojíku, o který se nebudu muset dělit s maminkou a mladší sestřičkou. Snila jsem o soukromí a hlavně o tom, že budu žít v nádherném prostředí a v pořádku.

Maminka dala stranou velkou kupu věcí, které si „šetřila“ s tím, že je využijeme v novém domě. Nesnášela jsem chaos. Mohla jsem se zbláznit z toho, že nikdy nic nemůžu najít. Vytáčelo mě, že jsem nemohla nic jen tak položit, protože někdo jiný by to vzal a dal jinam a já bych to pak celé hodiny marně hledala. Vadilo mi, že jsme dávali věci stranou a nikdy jsme si neužívali to krásné, co jsme měli. Věřila jsem, že v novém domě se nic takového stávat nebude – nový dům byl pro mě zaslíbenou zemí.

Když mi bylo dvanáct, městská rada konečně splnila svůj slib a přihodilo se několik velmi překvapivých věcí. Za prvé vysněný den, kdy bych mohla pořádně prozkoumat místnost, která se proměnila ve skladiště, nikdy nenastal. Moje maminka ten pokoj nikdy ani neodemkla. Kdoví, co v něm vůbec bylo. Neměla prostě síly na to, aby věci z něj vytřídila a nechala v něm jen to, co patřilo do smetí. Řekla mi, že místnost je plná starožitností, a jelikož se věci do pokoje začaly odkládat v šedesátých letech 20. století, kdy lidé prodávali svůj staromódní nábytek za hubičku, mohlo tomu tak klidně být. Nikdy jsme neměli možnost se z těch věcí těšit nebo mít užitek z jejich prodeje, protože maminku zaměstnávaly jiné (velmi opotřebované) součásti našeho majetku.

Za druhé se stala další zajímavá věc – když jsme se konečně nastěhovali do nového domu, měl v něm každý svůj vlastní pokoj. Moje maminka však zaplnila svůj pokoj odloženým nábytkem a dalšími věcmi a nastěhovala se do mého pokoje. Můj pokoj proto nebyl nikdy krásný ani uklizený ani uspořádaný. Moc mě to zklamalo. Všimla jsem si, že ostatní členové domácnosti z jakési nutkavé potřeby také zaplnili své pokoje harampádím, které nikdy nepoužili, a to v takové míře, že v místnostech skoro nezůstalo volné místečko. Sklep byl přeplněný. Půda byla přeplněná. Skříně byly přeplněné k prasknutí. I když jsme začínali na úplně novém místě, v domě panoval do tří měsíců po nastěhování starý známý zmatek.

Tehdy jsem se poprvé dověděla něco o nepořádku, i když v tu chvíli jsem si to neuvědomovala.

Nepořádek není důsledkem nedostatku času nebo místa, ale důsledkem nerozhodnosti a absence správného systému.

Nepořádek si vytváří každý sám, v souladu se způsobem, jakým přemýšlí, stejně jako stavitel pokládá jednu cihlu na druhou přesně podle plánů architekta. I moje maminka v sobě měla různé pověry a přesvědčení (které tvořily její emoční nepořádek), kvůli nimž nebyla schopná změnit své myšlení a najít lepší způsob, jak věci uspořádat.

Jedním z cílů této knihy tedy je pomoci vám sestavit nový a efektivní plán, který vám umožní snadno udržovat prostor kolem vás v pořádku.

Přestože jsem vyrostla v chaotickém prostředí, dnes podnikám, pracuji z domu, často kvůli práci cestuji a postupně jsem se naučila, jak si správně uspořádat svou domácnost, své podnikání i svůj čas, abych byla schopná fungovat. Chci, abyste věděli, že jsem zažila nepořádek (i špínu, se kterou bývá spojený) mnohem horší, než je ten váš, a že jsem v takovém nepořádku žila. Naučila jsem se však, jak vědomě přestat s jeho vytvářením. I vy se to můžete naučit, ať už si o tom teď myslíte cokoli.

Málokdy něco ztrácím, zapomínám na domluvené schůzky nebo nedodržím sjednaný termín. Můj dům je většinou krásně uklizený. A jen zřídka trávím úklidem víc než 10 minut denně. Většinu dní neuklízím vůbec. Jistě, žiji sama, ale nebylo to o moc jiné, když jsem byla vdaná. Pokud jste máma nebo podnikáte, řekla bych, že už teď dovedete v souvislosti s plánováním času malé zázraky. Umět navíc ještě zajistit pořádek se může zdát jako nadlidský úkol. Představte si ale, co všechno z dlouhodobého hlediska získáte, když se vám tento úkol podaří splnit. Neplynul by váš život snadněji, nebylo by uklízení vašeho domu nebo bytu jednodušší a nebylo by mnohem příjemnější pozvat si domů přátele a odpočinout si, když jdou vaše děti spát nebo když máte večer všechno uděláno? Nezmírnil by se váš stres a neklesly vaše výdaje, kdyby věci byly na svém místě a nebyly rozbité, špinavé nebo ztracené? Neměli byste více času na to, co milujete, nebo na to, abyste se soustředili na skutečně důležité věci ve svém životě, kdybyste se pořád jenom nesnažili zvládat nepořádek?

Odhaduji, že v tuto chvíli nevíte, jak na to, že? Ráda vám s tím pomohu. Věřím, že znám odpovědi, které potřebujete. Sestavila jsem velmi jednoduchý systém, který už léta šířím mezi svými přáteli. Tento systém vám pomůže zbavit se letitého nepořádku bez ohledu na to, jestli má podobu hromádky papírů v koutě, nebo několika hor harampádí.

Jak tuto knihu používat

Doporučuji, abyste si nejdříve přečetli první dvě kapitoly, a tak pochopili, v čem moje metoda spočívá. Před tím, než budete ve čtení pokračovat, si vyzkoušejte cvičení s koupelnou, které je popsané ve 2. kapitole. Uvidíte tak velmi rychle, jak účinná může tato metoda být. Následující čtyři kapitoly vám spolu s kapitolou o udržování pořádku a odstraňování případných nedostatků pomohou zbavit se vrozených sklonů k vytváření nepořádku. Jakmile pochopíte základní principy, můžete mít tuto knihu po ruce i pak a v případě potřeby se s ní „radit“, až začnete dělat pořádek v konkrétní místnosti. Není nutné, abyste v místnostech uklízeli přesně v pořadí, v jakém jsou v této knize uváděny, ale tento postup doporučuji zejména v případě, že jste ve správném uspořádávání věcí nováčky, jestliže máte problém nechat věci být (a jít), nebo pokud si přejete udělat generální pořádek v celém domě.

Tato knížka není souborem návodů a rad, jak dát svému životu řád, a nebude fungovat, pokud budete metodu zkoušet jen na malé části určité oblasti, ve které si přejete udělat pořádek (například pouze kolem umyvadla v koupelně). Popisovaná metoda nepřináší rychlé řešení, a pokud chcete svůj domov zbavit nepořádku jednou provždy, budete muset být trpěliví a dát si čas na to, abyste vstřebali nové způsoby myšlení, které si budete muset osvojit. Na druhou stranu až se s metodou dokonale seznámíte, nebudete muset jednou za čas přistupovat k razantnímu vyklízení domu nebo bytu, které přináší výsledek jen na omezenou dobu. A nebudete muset uklízením trávit spousty času každý den. Tento jednoduchý systém vám umožní žít navždy bez nepořádku.

První kapitola

Co je to princip zubního kartáčku?

Všimla jsem si, že většina lidí, kteří žijí vnaprostém chaosu anepořádku, má něco společného– přejí si být jiní astydí se za svůj nepořádek, ale nevědí, jak se změnit. Když jim nepořádek začne přerůstat přes hlavu, uklidí aden dva mají kolem sebe pořádek. Pak se ale stane jedna ze dvou věcí: buď potřebují něco, co je vkuchyňské skříňce úplně vzadu, takže musí nejprve vyskládat všechno ven, aby se ktomu dostali, ajsou ztoho rozmrzelí nebo spěchají, aproto nedají vše hned zpátky, nebo, jak asi tušíte, si nevzpomenou, kde daná věc je. Během 24 hodin je nepořádek zpátky aoni celí zklamaní rezignují. Uklízení bez smysluplného systému uloženého vhlavě se podobá rychlodietám– zkrátkodobého pohledu vypadá velmi dobře, jenže zdlouhodobé perspektivy problém neřeší.

Všimla jsem si ale ještě něčeho dalšího. Nikdy jsem se nesetkala stím, že by někdo ztěchto lidí někdy ztratil svůj zubní kartáček. Nebo že by musel přeházet celý byt, aby kartáček našel. Návyk vedoucí kvytvoření systému, který je dostatečně účinný asnadno použitelný ve vztahu kněčemu tak zásadnímu, jako je čištění zubů, byl pro tyto lidi automatický. Podobné to je sjejich hrníčky na čaj, skonvicí, smlékem ascukrem. Jen málokdy jsem se ocitla vdomácnosti, kde by osoba, která mě ksobě pozvala, nebyla schopná najít vše potřebné ktomu, aby mi během pěti minut naservírovala šálek kávy– bez ohledu na to, jak velký zmatek anepořádek uní panoval! Jak to? Protože tyto systémy jsou základní azásadní aprotože se dům od domu příliš nemění, atudíž inotoričtí nepořádníci si je osvojili. Tyto systémy zároveň zahrnují zásady, které potřebujete ktomu, abyste si svůj domov správně uspořádali abez větší námahy jej vpořádku iudržovali. Právě toto je zásadní informace, kterou jste možná postrádali. Snažím se vám tedy, jinými slovy, říct, že sami dávno víte, jak na to!

„Správně uspořádaný“ versus „uklizený“

Spojení „správně uspořádaný“ používám záměrně. Neříkám „uklizený“. Tento systém můžete uplatnit ivpřípadě, že chcete mít uklizeno. Bude fungovat vtěch nejmodernějších anejminimalističtějších bytech adomech, ovšem otázkou je, zda si to skutečně přejete. Pokud si potrpíte na různé tretky adrobnůstky amáte kolem sebe rádi vizuální chaos, proč ne? Lidské bytosti se vtomto ohledu dělí do dvou skupin. Na ty, kteří mají rádi vizuální „klid“ apotřebují ho ktomu, aby mohli přemýšlet, ana ty, kdo lépe fungují, když mají určitou zrakovou stimulaci. Nelze říci, že by jedna zvariant byla lepší než ta druhá, jednoduše odrážejí váš temperament. Lidé, kterým vyhovuje vizuální klid, vnímají nepořádek jako nepříjemný „hluk“, který je ruší podobně jako siréna puštěná ve chvíli, kdy se svámi pokoušejí mluvit. Jiní lidé se necítí dobře bez trochy „příjemné“ vizuální stimulace.

Nenutím vás, abyste začali mít rádi pořádek, pokud sami nechcete, nebo abyste lépe uspořádali věci vmístnosti (ať je jakkoli přeplněná nepotřebnými věcmi), vníž je vám dobře ve stavu, vjakém právě je. Tato kniha přináší řešení, jejichž cílem je zajistit, že vám váš dům či byt bude lépe sloužit. Že vám bude sloužit. Právě na tuto skutečnost mnoho nepořádkumilovných lidí zapomíná. Účelem správného uspořádání vašich věcí je umožnit vám, abyste doma mohli dělat to, co rádi děláte. Nebylo by to skvělé?

Svůj dům nebo byt jste si koupili nebo pronajali. Pracujete, abyste měli na hypotéku nebo nájem. Dům nebo byt uklízíte azajišťujete jeho údržbu. Neměl by se pro změnu váš byt nebo dům snažit stejnou měrou, aby vám vněm bylo dobře? Dokáže mnohem více než vám jen poskytovat přístřeší. Může být také inspirativním místem, které ovás pečuje avytváří pro vás zázemí, kde je vám krásně. Přinejmenším by měl být uspořádán tak, abyste mohli své každodenní akaždotýdenní činnosti vykonávat rychle asnadno. Jinak by to bylo trochu jednostranné, nemyslíte?

Takže co je to za princip?

Vybavte si, co uděláte, když se přestěhujete. Hádám, že jednou zprvních věcí, kterou si vybalíte, je váš zubní kartáček. Stejné to je ve chvíli, kdy se ubytujete vhotelu. Jako první si položíte svou toaletní tašku kumyvadlu. Tento systém si vurčité formě nastavíte okamžitě ivpřípadě, že zbytek hotelového pokoje vypadá, jako by se vaším kufrem prohnal hurikán. Když jste se nastěhovali do bytu nebo domu, kde právě bydlíte, první den jste si vybalili svůj kelímek, postavili ho na umyvadlo vkoupelně avložili do něj kartáček azubní pastu. Atam od té chvíle pořád stojí. Jak je možné, že jste byli schopni nastavit si tak účinný systém tak rychle? Vím, že to zní hloupě aneuvěřitelně jednoduše, ale chci, abyste se zamysleli nad tím, jak tento jednoduchý systém funguje.

Proč jste postavili kelímek skartáčkem azubní pastou na umyvadlo? Protože každý den děláte činnost, která vyžaduje tyto tři pomůcky, aprávě jen ony. Dáte si je na umyvadlo, takže všechno, co potřebujete ktéto činnosti, máte vdosahu na místě, kde tuto činnost vykonáváte. Zásadní je tedy fakt, že jelikož všechno, co potřebujete, máte na dosah tam, kde činnost probíhá, bylo snadné položit tyto věci na patřičné místo bez přemýšlení.

Na minutku se nad tím zamyslete. Nikdy vás ani nenapadlo, abyste zubní kartáček dali někam jinam, že? Nikdy ho neházíte do vany, zubní pastu nepokládáte na nádrž toalety aneslibujete si, že je později uklidíte, abyste je vmezičase ztratili. Vždycky si pamatujete, kam kartáček patří, anikdy ho nepokládáte na nějaké nahodilé místo, protože nemáte čas hledat nebo ani nemůžete najít místo, kam byste ho vtu chvíli položili. Ale spoustu jiných předmětů dáváte pravidelně na různá místa aztrácíte je, což vede ktomu, že úkoly, které máte splnit (ačinnosti, které potřebujete vykonat) svyužitím těchto předmětů, je těžké splnit (či vykonat). Nijak si to neusnadňujete anejste vtěchto případech stejně pořádní, jako je tomu uzubního kartáčku, aprávě vtom spočívá problém vašeho aktuálního systému.

Ale vraťme se kvašemu úžasnému úspěchu. Celý svůj život používáte jeden malý, ovšem dokonale zorganizovaný aúčinný systém, ato doslova bez jediného zaváhání. Osvojili jste si ho už vdětství apoužíváte ho inadále, protože jste po opuštění rodičovského hnízda došli kpragmatickému závěru, že ostatní zajímá pouze to, zda máte vyčištěné zuby asvěží dech. Iti nejzarputilejší schraňovači harampádí si tento systém osvojí apoužívají ho. Potíž je vtom, že se nikdy nezajímají oto, kde se tento systém vzal nebo proč funguje. Nikdy ho nevnímají jako princip, ale jenom jako „věc, kterou prostě dělají“. Auniká jim tak způsob, jak tento systém stejně jednoduše využít iuvšech ostatních věcí doma, aby vše bylo správně uspořádané.

Jak aproč to funguje?

Když používáte zubní kartáček, automaticky děláte dvě věci: „rozdělení do zón“ a„dokončení“. Obě aktivity jsou vzájemně propojené aje obtížné udělat si pořádek ataké si jej udržet bez obou těchto činností. Proto také dlouho nevydrží pořádek po bleskovém úklidu, který uděláte před tím, než se uvás mají objevit přátelé. Podívejme se na zmíněné dvě činnosti podrobněji.

Rozdělení do zón

Vrámci této činnosti umisťujete věci, které potřebujete kurčitému úkolu, tam, kde je budete používat. Ideálně co nejblíže kmístu použití. Je pak také mnohem pravděpodobnější, že věci po použití vrátíte bez přemýšlení na původní místo, protože na tomto místě právě jste, apříště, až je budete opět potřebovat, je tam snadno najdete. Všimněte si, že jsem neřekla, abyste dávali „stejné věci ksobě“. Mohlo by to vypadat logicky, ale ve skutečnosti by vám to zkomplikovalo život. Sama například nedávám veškerou kosmetiku do koupelny. Každý výrobek položím přesně tam, kde ho používám– zařídím si tak větší pořádek, než by se mohlo zdát.

Lidé jsou líní tvorové. Chci tím říct, že všichni instinktivně nesnášíme věci, které se nám zdají být příliš pracné. Zkrátkodobého pohledu se tomuto problému můžeme vyhnout, ale zpohledu dlouhodobého nás naše nespokojenost donutí přijít snějakým řešením. Vždy se totiž najde něco mnohem důležitějšího, co bychom dělali raději. Tento instinkt je skvělý. Schopnost nezapomínat na to, co je pro nás důležité, aminimalizovat úsilí, se kterým provádíme všední činnosti, které musíme udělat, je jednou zvěcí, díky níž jsme tolik tvořiví adovedeme se vzájemně podpořit ve své vynalézavosti.

Vezměme si například takovou pračku. Přístroj, který během 40minut dokáže zvládnout to, co našim prababičkám zabralo celý den akčemu navíc potřebovaly oheň, velký hrnec avalchu. „Velké prádlo“ bylo po staletí významnou událostí vkaždé domácnosti, ale bylo ohromně namáhavé anudné, tak jsme nakonec vynalezli nesmírně pohodlné řešení, bez kterého si svůj život už ani nedovedeme představit.

Možná vám vaše zdvořilost brání mě tak vnímat, ale já jsem opravdu líná. Kdybych si nepoložila věci, které potřebuji, tak, abych je měla po ruce, až budu vykonávat tu nebo onu činnost, připadalo by mi, že je provádění dané činnosti hrozně namáhavé. Aposléze bych příslušné věci nechala náhodně na různých místech, protože bych po dokončení činnosti byla rozmrzelá, nebo dokonce vyčerpaná. Připadá vám život uvás doma jako obrovská námaha? Je pro vás těžké pustit se do úkolů, které potřebujete splnit? Možná jste právě našli důvod, proč tomu tak je.

Dělání pořádku nebude fungovat, pokud nebudete tento princip respektovat. Když dáte něco do skříňky vkuchyni, ať už sebepečlivěji, nebude to mít smysl, jestliže se bude daná věc nacházet přes celý pokoj od místa, kde ji budete používat. Neřkuli vúplně jiné místnosti… Pokud máte věci usebe doma uspořádány tímto způsobem, může se váš domov jevit jako naprosto nevlídné místo. Dojem zněj bude vpřesném protikladu konomu příjemnému pocitu „hýčkání“, který máte, když vstoupíte do luxusního hotelového apartmá sčerstvými květinami ve váze, sovocem na stole asměkounkými ručníky ažupany vkoupelně. Pokud dopustíte, aby váš domov byl uspořádán tak, že se vněm necítíte příjemně, neprospívá to příliš ani vaší sebeúctě. Asi tak dvacetkrát denně totiž sami sobě nevědomky vysíláte zprávu, že vaše pohodlí není důležité, aže tedy ani vy sami nejste důležití.

Když hledáte vhodné místo pro uložení konkrétních věcí, je dobré brát vpotaz kromě malé vzdálenosti od místa použití také to, jak často daný předmět používáte. Umě vkuchyni jsou všechny ty záhadné formy na dorty adortové korpusy aspeciální drátěné podložky na pečení husy, které používám tak jednou za rok, uložené ve skříňkách, které jsou nejdál od sporáku ahlavní pracovní plochy, nebo vpoličkách, kam je horší přístup. Předměty, které používám častěji, jako například pánev na omelety (miluju omelety!), leží před těmi méně používanými věcmi, aby byly hned po ruce. Po pánvi na omelety totiž sahám třikrát za měsíc aokamžitě ji tak držím vruce. Po formě na dort sáhnu dvakrát za rok. Kdybych hodně pekla, ale nesnášela omelety, bylo by to naopak.

Představte si, jaké by to bylo, kdybych– jako milovnice omelet– uspořádání obrátila asvou pánev na omelety uložila za dortové formy. Je vám jasné, kolikrát bych strávila pět minut vytahováním dortových forem, abych se dostala kpánvi apak zas abych ji po umytí vrátila zpátky asní idortové formy? (Pokud bych si tedy vůbec dala tu námahu aformy na místo vracela.) To je 15 minut měsíčně nebo tři hodiny ročně! Vynásobte tohle číslo desíti, přičemž desítka bude představovat 10 věcí, které nejsou na těch nejvhodnějších místech, avýsledek bude vypadat docela děsivě.

Právě ztohoto důvodu se většina lidí, kteří nemají svůj prostor správně uspořádán, ani nenamáhá dávat věci zpátky na původní místo, apak se unich začne tvořit nepořádek. Ato samé platí iojejich dětech, které nemají čas, aby tohle řešily. Jestliže kolem sebe od malička nevidí žádný systém vuklízení věcí aúklid vždy vypadá nahodile, chaoticky, ve spěchu, aproto ibez valného výsledku, chybí jim jistý řád azískají dojem, že zajištění pořádku musí pořádkumilovné lidi stát spoustu času aenergie. Tak to ale není. Pořádkumilovní lidé jsou stejně líní (nebo spíš „kreativní“, „vynalézaví“ nebo „efektivní“– ať už dáváte přednost kterémukoli ztěchto výrazů) jako já. Vědí ale, jak je vprvé řadě důležité najít správné místo pro určitý předmět, protože si přiznali, že jsou líní. To mě přivádí kdruhé důležité činnosti, kterou je…

Dokončování

Máte-li nachystané všechno potřebné vybavení po ruce, usnadní vám to nejen zahájení dané činnosti, ale bude také mnohem snazší okamžitě po splnění úkolu vrátit věci zpátky na místo, kde je budete příště zase potřebovat. Tato forma dokončování se musí stát zvykem. Videálním případě by se dokončování mělo vlastně stát návykem, který vás nutí vrátit věci na správné místo. Společně se vnásledujících kapitolách podíváme, jak můžeme tento proces podpořit. Dokončování však nemůže fungovat, pokud sním ruku vruce nepůjde způsob, jakým jsou věci fyzicky uspořádány. Víte přece, že prostor ačas spolu souvisejí! (Já vím, do fyziky se nemám plést…)

Jak ale zjistím, kam věci dát?

Jak pořádkumilovní, ale líní lidé vědí, kam věci dát, aby automaticky zajistili pořádek? Podvědomý a„přirozeně uspořádaný“ smysl pro ukládání věcí, který převzali od svých rodičů, jim říká, že věci mají být vmístnosti uloženy nikoli tak, aby byl efektivně využit prostor nebo aby byly pohromadě skupiny podobných nebo stejných předmětů, ale podle funkce.

Funkce

Děláte to už dávno, jen si to neuvědomujete anejste při dodržování tohoto principu důslední. Automaticky jej uplatňujete například ve vztahu knábytku, který obvykle rozmístíte podle jeho funkce, nikoli podle jiných, méně důležitých pravidel, kterými se pravděpodobně uvás řídí ukládání drobnějších věcí. Co by se stalo, kdybyste to neudělali? Kdybyste se jednoduše snažili využít veškerý prostor, který máte kdispozici, efektivně, apostavili třeba příborník na pohovku anahoru ještě položili televizor. Zabralo by to nesrovnatelně méně místa, že? Jenže takové uspořádání neodpovídá funkcím jednotlivých předmětů anebylo by možné je používat. Apokud byste unábytku uplatnili princip „stejné věci ksobě“, měli byste všechny postele vté největší místnosti vdomě. Obávám se, že by vás za to pak ostatní doma neměli moc rádi. Zvláště když by přijela na návštěvu vaše babička…

Snábytkem byste to tedy nikdy neudělali, ale upředmětů každodenní potřeby ano. Ato vás pak může dost omezovat. Ityto drobnosti je potřeba umístit tak, aby bylo snadné je použít. „Efektivní“ využití prostoru adávání „stejných věcí ksobě“ se hodí jenom vmístech určených ke skladování, jako je například půda. To, čemu lidé často říkají „úložný prostor“, vobytných místnostech, jako je ložnice, je ve skutečnosti funkční systém, který je neustále používán ado něhož neustále vstupujeme. Není statický jako skutečné skladiště, apokud se po vašem zásahu statickým stane, způsobí to zmatek. Ity nejdrobnější věci vobytném prostoru musíte uspořádat tak, abyste je mohli používat.

Jestliže si tedy přejete zařídit, abyste měli usebe doma pocit, že je snadné váš byt či dům používat, musíte se znovu podívat na všechny činnosti, které doma děláte, ana to, kde je chcete dělat. „Činností“ se vtomto případě nemyslí jen práce. Rozumí se jí všechny funkce, které by měl váš dům či byt naplnit. Může knim patřit sledování televize, zdravý spánek nebo organizování večírku. (Uspořádání večírku je mnohem obtížnější, když nemůžete „najít“ jídelní stůl, který je zaskládaný hromadou věcí…) Avšechno uvás doma, od největšího předmětu po tu nejmenší věc, musí být uspořádáno tak, abyste vnímali, že vás byt nebo dům vevykonávání těchto činností podporuje.

Kdo to dovede nejlíp zařídit? Vy. Nepotřebujete mě ani žádného experta na odstraňování nepořádku (ikdyž by pro vás mohlo být užitečné, kdyby vám na začátku někdo stěmi horami harampádí pomohl amotivoval vás, abyste to nevzdali). Váš dům či byt vás nepodpoří, dokud si neujasníte, jaké činnosti doma děláte, apokud neuspořádáte své věci vsouladu sjejich funkcí, ato podle důležitosti. Apořádek si doma neudržíte (ať jsou vaše úložné krabice sebekrásnější), dokud si nezautomatizujete „dokončování“. Jedině vy máte potřebné informace amoc, ajste tudíž jediným člověkem, který to může zařídit.

Rozhodovací dluh

(Správné) stěhování do nového domu či bytu

Vytvořili jste si dluh ajeho splacení bude něco stát. Pamatujete si všechny ty věci, okterých jste snili, že je budete moci dělat, když jste si poprvé představili, jak budete bydlet ve svém stávajícím domě nebo bytě? Děláte je, aděláte je tak často, jak jste si přáli?

Množství věcí

Trochu méně povídání, trochu více akce…

Table of Contents

O autorce

Poděkování

Úvod

Jak tuto knihu používat

První kapitola Co je to princip zubního kartáčku?

„Správně uspořádaný“ versus „uklizený“

Takže co je to za princip?

Jak a proč to funguje?

Rozdělení do zón

Dokončování

Jak ale zjistím, kam věci dát?

Funkce

Rozhodovací dluh

(Správné) stěhování do nového domu či bytu

Množství věcí

Trochu méně povídání, trochu více akce…