Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

MUDr. Hana Váňová

Praktická homeopatie
Využití dvanácti biochemických solí

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6225. publikaci

Odpovědná redaktorka Markéta Šlaufová
Korektura Barbora Srncová
Obálka, grafická úprava a sazba Jakub Karman, Art007
Formát ePub Milan Vilímek Jihlavský
Počet stran 64
První vydání, Praha 2015

Tisk FINIDR

Copyright © MUDr. Hana Váňová, 2016
© Grada Publishing, a. s., 2016

ISBN 978-80-271-9204-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-9203-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-0109-2 (print)

Děkuji manželovi, dětem a celé rodině za trpělivost a toleranci, když jsem byla na nočních službách, víkendových přednáškách a seminářích, a vy jste mě chtěli mít doma...

Děkuji všem svým pacientům, kteří mě více než 20 let každodenně přesvědčují, že homeopatie je účinná léčebná metoda.

MOTIVACE NA ÚVOD

Tělo je energetický celek tvořený buňkami, velký zdroj síly, který nemůžeme zbavit jeho energetického pramene. Biochemické soli jsou součástí tohoto souboru látek umožňujících buňkám, aby řádně fungovaly a nepoškozovaly se.

Každá z těchto malých buněk tvořících lidské tělo má svou vlastní funkci a zvláštní schopnosti.

Každý orgán a každá tělesná soustava je tvořena těmito buňkami. Jejich strukturu a zdravotní stav určuje nepatrné množství biochemických solí, které buňku vyživují. V tom tkví skutečné tajemství zdraví. Každý minerál či biochemická sůl jsou zásadně dobré pro určitý orgán, tkáň nebo část organismu. Každý má svůj účel a hraje důležitou roli; bez nich bychom nebyli zdraví. Jsme zcela závislí na jejich působení. Podobně jako elektrárny, které mají schopnost vyrábět energii, dělají to i biochemické látky uvnitř našeho těla den co den.

Použití biochemických solí v léčbě pomáhá překonat chemické nedostatky, reguluje hormonální a bioelektrické poruchy, a tím podporuje uzdravování i regeneraci organismu. Jako synergičtí činitelé pracují biochemické soli v kombinaci s jinými chemickými látkami v těle. Jako katalyzátory se podílí na metabolismu organických látek a funkci enzymů. Obnovují, revitalizují a přeměňují látky přijaté ze vzduchu a potravou v biotickou energii. Jsou zásadní součástí životních procesů.

A právě o těch procesech to je. Tělo není strnulé jako socha: je proměnlivé, má dynamickou rovnováhu. Tedy jen samotné hodnocení laboratorních výsledků, sonografických a komputerových nálezů mnohdy nestačí, přestože jsou to nesporně cenná vyšetření. Každý dobrý lékař umí sledovat a hodnotit procesy. Tato dovednost nepřijde sama od sebe a nenaučíme se ji jen z knih. Sama praxe a vzájemné sdílení nás každodenně učí.

Tuto knihu jsem napsala právě z této potřeby sdílet svá pozorování o biochemických solích v mé praxi. Systém biochemických solí je jasný logický koncept odpovídající základním pravidlům patofyziologie, na němž si lze poměrně brzy osvojit komplexní přístup a homeopatickou metodu.

Musíme si uvědomit, stejně jako u jiných terapií, že nestačí se nazpaměť naučit popis 12 biochemických solí. Pokud chceme jít do hloubky nemocí, musíme nejprve uvážit, že je to osobní oblast každého člověka a že samotný symptom získá na významu, až když na něj pohlížíme v celém kontextu. Tělo od mysli ani mysl od těla nelze oddělit a je nutno připustit, že někde v hloubce jsou oba tyto systémy propojeny. Objevení neurotransmiterů dává postupně odpověď na otázku jak.

Byť je tělo systém nesmírně složitý, má své jasné zákonitosti a 12 biochemických solí a jejich správné fungování je jejich základem. Pochopení této skutečnosti mnohé zjednoduší a zpřístupní homeopatii běžné každodenní lékařské praxi.

Budou-li každé buňce dostupné biochemické tkáňové soli, bude dobře fungovat metabolismus. To je podmínkou pro správné funkce ostatních systémů celé centrální osy P-N-E-I: P(psychika)-N(nervový systém)-E(endokrinní systém)-I(imunita). Tak dostává známé zprofanované heslo – ve zdravém těle zdravý duch – hlubší a logický smysl.

Abyste si to ověřili, je potřeba tyto léky vyzkoušet v praxi. Jsem si jistá, že budete spokojeni a mnohdy velmi příjemně překvapeni.

Dnes žijeme v rychlé, poněkud povrchní době, zahlceni informacemi. Nepátráme po souvislostech – není čas. Pokud neznáme souvislosti, těžko nacházíme systémová řešení. Bez nich pak tratíme hodně prostředků i tak drahocenného času. Investice do studia biochemických solí i klinické homeopatie se vyplatí – naučí nás vidět i myslet systémově. To důležité pak poznáme na „první pohled“, což nám ve výsledku ušetří spoustu času. Budeme umět předvídat (ne věštit), protože budeme znát logické důsledky procesů. To nám neukáže sebelepší a sebedůmyslnější laboratorní vyšetření. Tak můžeme pacientům nabízet lepší prevenci a profylaxi a sami budeme mít větší radost z práce. To je velká odměna.

Tato skripta jsem napsala pro ty, kteří neztratili touhu po poznání až ke kořenům.

JSOU VELKOU NADĚJÍ.

Hana Váňová, Litovel

DVANÁCT BIOCHEMICKÝCH SOLÍ A PRINCIPY JEJICH POUŽITÍ V KLINICKÉ HOMEOPATII

Klinická homeopatie je terapeutická metoda založená nahlubším pochopení patofyziologických apsychosomatických souvislostí.

Často se vpraxi stává, že idobře vybraný terénní homeopatický lék nebo lék citlivého typu nefunguje tak rychle apřesně, jak bychom očekávali.

Obnovení činnosti organismu jako celku je totiž založeno naprincipu dynamické rovnováhy – je potřeba se zaměřit nacelek inajednotlivé části zároveň.

Člověk nemůže zůstat zdráv vpřípadě, že minerální látky aostatní složky výživy nejsou vdostatečném množství anasprávném místě. Adůležitější než množství je jejich použitelnost pro tělo.

Orůzných potravinových aminerálních doplňcích už bylo shromážděno mnoho informací avíme, že škodlivý je jak jejich deficit, tak inadbytek. Ani vodborných kruzích nejsou přesná pravidla pro jejich dávkování.

Celý metabolismus je velmi pečlivě řízený sofistikovaný systém napojený nacentrální osu P(psychika)-N(nervový systém)-E(endokrinní systém)-I(imunita), vekterém všechny složky působí sjednoceným způsobem.

Měli bychom tedy mít napaměti, že není nejdůležitější to, co jíme, ale to, co strávíme, ahlavně to, co dojde kbuňce ajejím příslušným receptorům!

Minerální soli vnašem těle

Vevšech živých bytostech se nacházejí anorganické molekuly – rozpuštěné, nebo vpevném stavu. Ty rozpustné vevodě jsou vpodobě iontů součástí vnitřního ivnějšího prostředí buňky.

Plní funkce obecného charakteru pro udržení homeostázy, nebo mají specifické úkoly (regulace aktivity enzymů, regulace pH, utváření elektrického potenciálu, regulace osmotického tlaku, udržení úrovně salinity adalší).

Množství minerálních látek, které buňka obsahuje, je velmi malé. Fyziolog C.Schmid například prokázal, že množství chloridu draselného vjedné krvince odpovídá biliontině gramu, což je 10-12.

Původ léčby pomocí minerálů

Mluvíme-li opůvodu této terapie, musíme zmínit jednu znejvýznamnějších postav renesance – Paracelsa (1493–1541).

Byl první, kdo systematickým způsobem využíval kléčení minerální látky. Tato jeho technika léčení byla známá jako iatrochemie. Podstatou metody je zjištění, že biologická reakce vyvolaná léčivou bylinou je stejná, ať už se podává extrakt živých složek jí samotné, nebo se rostlina spálí anásledně se podává její popel. Tak Paracelsus otevřel brány kedvěma vědám spojeným sfarmacií amedicínou, jimiž jsou biochemie achemoterapie.

Používáním minerálních solí kléčení se zabýval iHahnemann (1755–1843). Prováděl komplexní pokusy svápenatými adraselnými solemi apovažoval je zavynikající léčebné prostředky.

Nejsystematičtěji se ale této problematice věnoval jiný německý lékař, Hahnemannův současník, Wilhelm Heinrich Schüssler (1821–1898). Byl to hledač svědeckým kritickým myšlením. Usiloval otakový systém léčení, který by byl účinný avystačil sminimem léků. Jeho dlouhotrvající praktické výzkumy přinesly nové medicínské poznatky, pokrok vefyziologii alepší znalosti biochemických souvislostí.

Tuto metodu Schüssler pro sebe nazval biochemickou terapií.

Podle současných poznatků klinické homeopatie můžeme říci, že se jedná oPATOFYZIOLOGICKOU PODOBNOST, která má vněkterých klinických situacích přednost před individualitou pacienta.

Enzymatické abiochemické procesy jsou „standardizované“, není potřeba individualizovat.

Je dobře znám termín patoanatomická podobnost, kdy předepisujeme konkrétní homeopatické léky podle charakteru postižení orgánu, bez ohledu naindividualitu. Vrámci profylaxe je velmi účinné předepsat podobným způsobem léky podle patofyziologické podobnosti.

Stabilizujeme tak funkčně poškozenou buňku dříve, než dojde kjejí destrukci. To vytvoří dobrou základnu pro léky chronického způsobu reakce aléky citlivého typu. Je-li dobře stabilizován organismus nabuněčné metabolické úrovni, existují pro homeopatické léky „vyššího řádu“ lepší podmínky. Tento přístup se mi velmi osvědčil ukomplexních diagnóz, jako například metabolický syndrom, chronický únavový syndrom, autoimunní zánětlivé procesy, alergie, ale ipři léčení akutních atak. Působím již 30 let jako praktický lékař amusím konstatovat, že stonání pacientů se změnilo – výše uvedených civilizačních diagnóz přibývá. Pochopíme-li, ojaké procesy se jedná, budeme je umět lépe léčit. Vevětšině případů je podstatou oxidační stres apoškození základních funkcí buněk. Každá ztěchto nemocí se většinou dlouho dopředu hlásí nespecifickými funkčními potížemi, jako je např. bolest hlavy, poruchy trávení, poruchy spánku, sterilní záněty se subfebriliemi arůzné psychosomatické symptomy. Vklasické terapii pro ně nemáme vhodné řešení. Běžně předepisovaná analgetika, antipyretika, antibiotika ačasto ipsychofarmaka mají jen přechodný efekt, potlačují symptomy, ale nejdou kekořenům příčiny avevýsledku tuto situaci ještě zhoršují. Taková léčba stírá homeopatické modality, takže se terénní lék alék citlivého typu vybírá obtížně. Anavíc, pokud ho podáme, přivodí často mnoho eliminačních symptomů, protože fyziologická funkce buněk je narušená.

Vezměme jen případ jednoduchého zánětu léčeného antibiotiky. Vprocesu léčení vznikají imunokomplexy, které se většinou usazují vevazivové tkáni alymfatickém systému. Aby došlo kdokonalé úzdravě organismu, je potřeba vyčistit lymfu avazivo. Pokud to neuděláme, organismus sykotizuje.

Mnoho zátěžových látek vzniká při nadměrném stresu ifyzické zátěži. Zdravé tělo má fyziologické pochody, jak to řešit. Přetížený organismus už tuto automatickou schopnost ztrácí. Vnaší uspěchané civilizaci je mnoho lidí vystaveno chronickému stresu, anavíc se zhoršila kvalita potravin (obsahují mnoho aditiv). Díky tomu je přetížen celý metabolismus, dochází kpřekyselení tkání, což způsobuje celou kaskádu reakcí tak, aby byla zachována fyziologická hodnota pH krve. Součástí tohoto procesu je zvýšená spotřeba minerálních látek anarůstající nároky naregeneraci buněk. Pokud tuto regeneraci nepodpoříme, dochází kdestrukci buněk arychlejšímu rozvoji degenerativních změn. Proto se změnilo stonání lidí. Principy homeopatie se naštěstí nezměnily. Aby homeopatické léky stále dobře fungovaly, je potřeba přizpůsobit strategii jejich předepisování.

Zmého pohledu to znamená zařadit vevhodných případech podle patofyziologické podobnosti doléčby biochemické tkáňové soli, které umožní lepší působení individualizovaných homeopatických léků.

Biochemické tkáňové soli dle mé zkušenosti zefektivní iostatní terapie, jako např. léčbu antibiotiky ichemoterapeutiky.

Je imnoho situací, kdy potřebujeme podpořit výstavbové funkce nabuněčné úrovni (růst dětí, regenerace vestáří – nejen osteoporóza, náročná životní období, sporty).

Zde je potřeba docenit genialitu doktora Schüsslera, který postupně pro zlepšení stavby afunkce tělesných tkání začal dosvé praxe léky vpodobě minerálních solí zavádět. Aby se ovšem ujistil, dělal pokusy, při kterých nechával shořet různé tělesné tkáně, adospěl knásledujícímu důležitému shrnutí:

„Není kostí bez vápníku,
krve bez železa,
chrupavek bez křemíku,
ani slin bez chloridu draselného.“

Provedené analýzy popela ho tak přiměly kzávěru, že naše tkáně mají rozdílný minerální základ, aodhalily, že poměr solí vpopelu všech spálených tkání není vyšší než hodnoty natřetím, čtvrtém či pátém desetinném místě.

To ho přivedlo kmyšlence, že takto ředěné roztoky jsou buňkami asimilovány. Jsou-li to fyziologické látky, mohou se snadno zapojit dometabolického cyklu. Absorpce je zaručena, protože buňka neodmítá látky tělu vlastní.

Schüssler zjistil, že při léčbě nemocí biochemickou metodou je podání malých dávek potřebné pro chemicko-fyziologickou rovnováhu organismu.

Například vesvém pojednání snázvem „Zkrácená homeopatická léčba“ (vydáno vr.1873) píše: „Jestliže se chystáte dokrve vpravit síran sodný, nedělejte to formou koncentrovaného roztoku. To by vyvolalo pouze vodnatý průjem alátka by se tak vyloučila ztěla. Naopak zředěný roztok této soli přechází zúst ahltanu přímo dokrve adomezibuněčných tekutin adíky své hygroskopické schopnosti přitahuje vodu ztkání aodvádí dožilní krve, čímž vyvolává velké vyměšování močí. Příroda se projevuje vatomech. Potřebujeme pouze minimální množství.“

Já bych dnes uvedla spíše příklad shořčíkem. Mnoho lidí má příznaky latentní tetanie, přestože pravidelně užívají hořčík vevážitelném množství. Situace se dramaticky pozitivně změní, podáme-li jim Magnesii phosphoricu 5 nebo 9CH, někdy ivkombinaci sjinými biochemickými solemi přesně podle patofyziologického kontextu.

Poruchy molekulárního pohybu, které jsou pro ztrátu správné funkce buněk typické, jsou příslušnou minerální solí odstraněny. Tímto se „odbrzdí“ bloky látkové výměny mezi buňkami aextracelulárními tkáněmi: buňky biologicko-biochemicky regenerují.

Schüssler originálním způsobem spojil tehdejší poznatky vědy obuňkách aminerálních solích se svým homeopatickým myšlením.

Jeho teorie dodnes nepotřebují podstatné korektury.

Vdnešní době jsme konfrontováni snadužíváním různých minerálů apotravinových doplňků, které významným způsobem zatěžují metabolismus našich pacientů.

Zařazení homeopaticky ředěných biochemických solí dokaždodenní praxe by byl proto velmi dobrý počin. Pro lékaře je to terapie logická, protože plně odpovídá znalostem opatofyziologii.

Víme, že pokud buňku zasáhne patogen, začne pracovat intenzivněji, tak, aby se ubránila dráždivému procesu. Důsledkem je ztráta minerálních látek azdravá buňka se stává patologickou.

Podle výše uvedeného příkladu se síranem sodným máme jasnou odpověď, proč je účinný při úrazech hlavy – zabraňuje vzniku otoku mozku!

Jiným příkladem je stav trvalého stresu, při kterém se vyplavuje adrenalin. Stejně jako umnohých chronických adegenerativních onemocnění se tento stav projevuje podobnými metabolickými aenergetickými poruchami aty vyvolávají vbuňce následující stavy:

• nárůst sodíku uvnitř buňky

• pokles draslíku uvnitř buňky

• nárůst chloru avápníku uvnitř buňky

• pokles vápníku uvnitř buňky

• pokles ATP se selháním sodno-draselné pumpy

• pokles glukózy aglykogenu uvnitř buňky

• nárůst kyseliny mléčné apokles pH uvnitř buňky

Uvedené procesy změní elektrický potenciál membrán, tím se destabilizují proteiny. Dojde knárůstu volné mezibuněčné tekutiny akpoškození buňky.

Život buňky akvalita jejích funkcí závisí narozdílu mezimembránového náboje. Pokud dojde kpoklesu tohoto rozdílu, funkce buňky se změní amůže dojít až kbuněčné smrti:

• 60 mV – funkční poškození

• 35 mV – nádorová buňka

• 29 mV – buněčná smrt

To známe zfyziologie. Elektrická stabilita buňky závisí natom, zda je buňka vyživovánaodpovídajícím způsobem, úměrně kesvým potřebám pro obnovení jak energetického, tak strukturálního stavu.

Vtomto kontextu pak můžeme velmi dobře pochopit, proč Kalium phosphoricum je tak znamenitý „regenerační lék“ namnoha úrovních.

Organismus potřebuje pro správnou buněčnou výživu komplexní organické sloučeniny stejně jako anorganické látky. Jejich množství může být velmi malé. Důležitá je jejich disponibilita.

12 anorganických (biochemických, tkáňových) solí vystupuje jako fyziologický funkční činitel organismu.

Když se nedostává některé soli, zabraňuje to buňkám asimilovat avyužívat organické látky adochází krůzným funkčním poruchám.

Terapeutický přínos se neuskutečňuje mechanismem přímé náhrady, ale jako spouštěcí stimul, který umožňuje buňkám potřebnou absorpci anorganických solí obsažených vpotravě (buněčná terapie).

Schüssler ajeho následovníci si byli vědomi toho, že jejich biochemický repertoár otevírá brány obrovským terapeutickým možnostem, protože je to přirozená terapie bez jakýchkoliv rizik, přírodní vplném rozsahu tohoto slova. Vcentru jejich pozornosti bylo dvanáct vkrvi atkáních obsažených minerálních solí. Dnes se ukazuje, že podobným principem podle pravidla patofyziologické podobnosti lze předepisovat ijiné minerální látky vpodobě homeopatických léků (Zinek, Mangan, Selen, Kalium arsenicosum adalší). Vtěchto skriptech se omezím jen nadvanáct tradičních tkáňových solí.

Schüssler je pojmenoval jako funkční tkáňové působky. Vesvětě se užívají idalší názvy – buněčné soli, soli života, biochemické soli, tkáňové soli, Schüsslerovy soli.

Informace onich najdeme vevšech materiích medikách. Vtěchto skriptech uvádím tři zdroje:

• Schüsslera – zakladatele metody

• Boerickeho – zdroj, kde vždy hledám detaily asouvislosti

• Démarqua, Jouannyho – vědce alékaře smoderním kritickým myšlením, kteří celý život zasvětili ověřování zdrojů aspolehlivosti symptomů

Je potřeba se zabývat iředěním adávkováním. Vtomto ohledu se uvedené zdroje liší. Proč tomu tak je? Je to nepřesnost, nedorozumění?

Vprincipu se jedná vždy onízká ředění – Schüssler uvádí D6 nebo D12, Démarque používá CH 5–9, Boericke je ještě „nepřesnější“, doporučuje 3.–12. potenci aneuvádí, zda D nebo CH. Vysvětlení opět najdeme vefyziologii.

Takto naředěný adynamizovaný biochemický přípravek (těsně pod hranicí Avogadrova čísla), obsahuje jen něco málo molekul výchozí látky vpodobě iontů. Látka viontové podobě je lépe disponibilní pro buněčné receptory.

Důležitým faktem je, že je to prostředek dynamizovaný, tedy homeopatický. Tím je dáno ijeho specifické působení.

Pro důkaz účinnosti infinitezimálních ředění si dovolím natomto místě ocitovat kapitolu zknihy Rudolfa Hauschky (1891–1969) Člověk asubstance:

„VYSOKÁ ŘEDĚNÍ AJEJICH ÚČINNOST:

Rozpustíme-li vevodě nějakou látku, například kuchyňskou sůl, pak tato látka nejprve co dosvé tělesné podoby úplně zmizí. Nemůžeme ji ani vidět, ani hmatem prostorově vymezit. Jediný smyslový orgán, který pak sůl ještě dokáže vnímat, je jazyk prostřednictvím chuti. Co se tedy vlastně stouto látkou stalo? Je tu ještě? Avjaké se nalézá formě?

Říká se, že je vevodném roztoku. Lze ji chutnat alze ji dokázat chemickými činidly, například přidáním dusičnanu stříbrného vznikne hustá bílá sýrovitá sraženina chloridu stříbrného. To dokazuje, že vroztoku byl obsažen chlor zkuchyňské soli schopný reakce. Tedy takto vzniklý chlorid stříbrný je viditelným důkazem neviditelné kuchyňské soli.