Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vydání této publikace podpořily Lesy ČR, s.p.

Ing. Josef Kyncl

Letokruhy jako kalendář i záznamník
Zajímavosti z dendrochronologie

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6441. publikaci

Odpovědná redaktorka Helga Jindrová
Návrh obálky, grafická úprava a sazba Michal Dusil
Fotografie v knize Josef Kyncl, uvedení autoři a veřejnoprávní subjekty
Perokresby Tadeáš Kyncl
Fotografie na obálce Depositphotos
Počet stran 144

První vydání, Praha 2017
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover Design © Michal Dusil, 2017

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-9549-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-9548-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-0198-6 (print)

Úvod

Tato kniha je věnována dendrochronologii, to jest dešifrování a čtení záznamu obsaženého v letokruzích stromů. Je to už pěkně starý obor lidského bádání. Od prvního pokusu o čtení tohoto přírodního rébusu uplyne letos 110 let, od pokusu o první dendrochronologické datování v Evropě 88 let, od prvního vstupu oboru na naše území 73 let, od začátku rozvoje do té doby netušených možností využití letokruhové analýzy 40 let, od zahájení běžného datovacího servisu u nás 22 let. Je paradoxem, že zatímco jsou výsledky letokruhových analýz již běžně využívány třeba v památkové péči nebo praktické ekologii či lesnictví a výsledky jsou tématem mnoha zahraničních publikací, zpráv či posudků, v českém jazyce doposud kromě stručných textů v odborném tisku1 a vysokoškolských skriptech2 zatím nevyšlo žádné vědecké kompendium a ani populárně-naučná knížka pro širokou veřejnost. Já se nyní pokouším o to druhé.

Dějiny rozvoje lidského poznání mají svá kouzla. Jedním z nich je půvab detektivky. Znalci tohoto žánru vědí, že správná detektivka musí být bohatá na nečekané zvraty, překvapivé objevy, ale i zklamání, dostane-li se pátrání do slepé uličky, a zase návraty vedoucí k cíli někdy přímo, někdy složitými oklikami. Vývoj dendrochronologie má prvky právě takového kouzla. A mne potkalo to štěstí, stát se jedním z těch, kteří se trochu podíleli na luštění a využívání toho zapeklitého letokruhového záznamu, nebo se alespoň stali svědky toho dechberoucího rozvoje v rámci Evropy i světa. Dostal jsem zkrátka příležitost stát se takovým malým a přiznávám se, občas i dost nešikovným Mr. Watsonem (kdepak Sherlockem Holmesem – tím byli a jsou jiní) dendrochronologie v Čechách, na Moravě a trochu i na Slovensku a Ukrajině. Hovořím-li o štěstí, míním to doslova. Nebylo mou zásluhou, ocitnout se ve správný čas na tom správném místě. Proto cítím závazek vůči všem ostatním okolo – touto knížkou se chci podělit o celé to dobrodružství, ať už jsem je prožil, nebo jen pozoroval.

Z mnoha směrů využití tohoto tajemného oboru jmenuji alespoň čtyři, které měly donedávna punc neuvěřitelna:

•přesné datování letokruhů použitého dřeva, roku skácení zdrojového stromu a tím i vzniku stavební konstrukce nebo předmětu běžné spotřeby, a to s přesností na jeden rok nebo i vyšší; rozsah použitelnosti v ČR běžně zhruba 1000 let do minulosti, při splnění zvláštních podmínek i mnoha tisíc let zpět; pro tento způsob využití letokruhové analýzy začal být v poslední době užíván termín „dendroarcheologie“;

•sestavení letokruhových chronologií, vytvoření „datovacích kalendářů“, u některých druhů dřevin a některých oblastí již více než 12tisíc let do minulosti;

•rekonstrukce klimatu dřívějších období, od současnosti až do závěru doby ledové;

•odhalování dávných katastrof, jejichž přesnější popis nebo datování se nedostalo do psané historie.

Už z rozsahu výčtu je zřejmé, že se tak široké pole nemůže vejít do jedné útlé knížky. Proto zdůrazňuji: Tato kniha není učebnicí dendrochronologie, není vyčerpávající odbornou příručkou, která obsáhne všechny její metody a aplikace. Je jen mým pohledem na historii a současný rozvoj letokruhové analýzy. Jsem jejím autorem, ale reálně pouhým spoluautorem mého syna Tomáše Kyncla3, který se na díle, zde představeném v kapitolách 3 a 5, podílel mnohem více než polovinou, avšak nepřeje si do předkládané knihy autorsky vstoupit. A upozorňuji: Kdekoli v té „trojce a pětce“ použiji jméno Tomáš, mám vždy na mysli právě jeho. A osobní zájmeno my tam znamená vždy „já a Tomáš“, nebo spíše, mnohem častěji „Tomáš a já“.

Několik dat: Dendrochronologií jsem se začal zabývat v polovině 80. let minulého století, poté, kdy Jaroslav Dobrý4 v roce 1985 založil na Botanickém ústavu tehdejší ČSAV v Průhonicích laboratoř a já se k němu přidal. Náplní postupně budované laboratoře zprvu nebylo datování, ale ekologické aplikace. Teprve roku 1995 bylo možno začít s datováním historického dřeva. To už byl úkol osobně pro mne. Pro období 1996–97 a 1998–99 jsem získal podporu Grantové agentury ČR5, zaměřenou na sestavení standardních chronologií základních dřevin. Úkol byl splněn a od druhé poloviny 90. let začalo pracoviště běžně poskytovat datovací servis. Roku 2000 jsem odchodem do důchodu ukončil svoji činnost v Botanickém ústavu a zřídil jsem v Brně svoji laboratoř, zaměřenou specificky na datování dřeva. Ta existuje dodnes a nese název DendroLab Brno.

Kolega Jaroslav Dobrý mezitím pokračoval ve směru ekologických aplikací, a to také na americkém kontinentu, v Rocky Mountains Britské Kolumbie v Kanadě. V letech 1985 až 1989 působil na University of British Columbia ve Vancouveru. Roku 1990 odešel do důchodu a založil soukromou laboratoř, nyní nazvanou DendroLab Praha, která je zaměřena na datování dřeva a její zvláštní specializací je datování objektů z raného středověku Prahy.

Tomáš Kyncl byl v letech 1999 až 2004 pracovníkem průhonické laboratoře, roku 2004 vstoupil do DendroLab Brno jako samostatný podnikatelský subjekt. Počínaje rokem 2005 se intenzivně zabývá servisem datování dřeva, zejména dřevěných konstrukcí historických objektů u nás a na Slovensku. V současné době je koordinátorem sestavování standardních chronologií jehličnanů pro všechny laboratoře ČR. Pracovní program DendroLab Brno je samozřejmě významně ovlivněn skutečností, že jde o subjekt na podnikatelské bázi, bez jakýchkoli příspěvků od státu. Naším chlebem je datování dřeva na zakázku a základní výzkum, na kterém se podílíme, je naším příspěvkem české vědě.

Uvedená pracoviště nejsou prvními v Československu, pokud jde o studium letokruhů. Již v úvodu musím zmínit laboratoř pro dendroekologii při Výzkumném ústavu lesního hospodářství a myslivosti ve Zbraslavi-Strnadech, založenou Bohuslavem Vinšem6 již v padesátých letech minulého století, která se stala průkopnickým pracovištěm využití letokruhové analýzy pro detekci poškození lesů průmyslovými imisemi, byť se, kromě výjimek, přímo datováním nezabývala. Koho však musím jmenovat již zde, je předčasně zesnulá Jitka Dvorská-Vrbová7, tvůrkyně základů naší nejdelší standardní chronologie, dnes již 2150leté souvislé chronologie dubu – zejména její „velkomoravské“ části. V oboru aktivně působila v letech 1997 až 2001 a stala se zakladatelkou významného, dnes asi nejaktivnějšího českého pracoviště, které je po několika organizačních změnách ukotveno v Mendelově univerzitě. Velké dílo, které během pouhých čtyř let vytvořila, je tomu krátkému času naprosto neúměrné. Práce její a jejích následovníků je obsahem kapitoly 4.

Díkem jsem zavázán Jitčiným následovníkům, především Michalu Rybníčkovi8 a Tomáši Kolářovi9 za rady a poznámky k předkládané knize a také za zajímavé obrazové dokumenty o jejich „lovu“ na to nejstarší dřevo. Obzvlášť ale děkuji americkému dendrochronologovi Henri Grissino-Mayerovi10, znalci nejstarších stromů světa, jejich chronologií a aplikací plynoucích z jejich poznání. Poskytl pro tuto knihu celou sérii nenahraditelných pohledů do prostředí těch stařešinů z říše stromů a umožnil mi publikovat vše, o co jsem požádal. Díky jsem rovněž zavázán znalci ukrajinské dřevěné sakrální architektury Pavlu M. Fedakovi11, který mne doprovázel na mé dlouhé pouti po zakarpatských dřevěných kostelících, a islandskému dendrochronologovi Ólafuru Eggertssonovi12 za poskytnutí dat jím vytvořené chronologie dubu severního Rumunska.

Je ale ještě jedna velká skupina spolutvůrců. Ty vyjmenovat nemohu, je jich příliš mnoho. Jsou to pracovníci státní památkové péče, soukromé subjekty zabývající se průzkumem historických staveb, archeologové, konzervátoři muzeí, restaurátoři, kulturní historici... Jsou pro nás nepostradatelní. Žádné datování se neobejde bez odborného zadání otázek a bez odborného rozčlenění objektu či popisu nálezové situace v případě archeologického výzkumu. Takže, díky jim všem teď můžeme začít číst v letokruzích. Základem každého čtení je abeceda. O ní bude první kapitola...

Brno, listopad 2016
Josef Kyncl

1.Základy

Stále širší pole

Zakladatelé letokruhové analýzy se od počátku zaměřovali na dva cíle. Jedním znich byla rekonstrukce či poznání nějakého dění vminulosti (což byl ostatně ihlavní motiv skutečného otce-zakladatele oboru iamerické školy A. E. Douglasse), tím druhým přesné datování vzniku určitého díla, velmi často historické nebo prehistorické dřevěné konstrukce či předmětu (to bylo prvotním motivem zakladatele evropské školy B. Hubera). Okruh otázek, na který mohla analýza letokruhů odpovědět, se během zhruba posledních sta let neustále rozšiřoval, vposledním čtvrtstoletí přímo explozivně, azároveň se postupně zcela setřely někdejší rozdíly vmetodickém přístupu obou škol. Proto se široké pole dendrochronologie vsoučasnosti rozděluje na několik dílčích specializovaných podoborů:

•datování jakéhokoliv díla ze dřeva – podmínkou pro stanovení stáří díla je již sestavená standardní chronologie pro co nejdelší období apro příslušnou dřevinu aoblast – tento požadavek platí ipro další body tohoto výčtu;

•hodnocení změn stavu ekosystémů, často vlivem lidské činnosti ajejich rekonstrukce – dendroekologie, jejíž součástí je inásledující bod;

•rekonstrukce klimatu ajeho změn včase, ato iglobálních – dendroklimatologie;

•poznání historie geomorfologických změn vázaných na dílčí plochy, např. svahových sesuvů – dendrogeomorfologie;

•poznání historie biogenních škod vlese, např. přemnožením hmyzích škůdců,

•rekonstrukce struktury lesa vminulosti, např. pralesů vdobě počátků jejich využívání,

•datování geofyzikálních událostí, které zanechávají odraz ve struktuře letokruhu, např. větších sopečných erupcí, někdy se vztahem khistorii humánních katastrof.

Omlouvám se čtenáři: Hovořím ostandardní chronologii jako onejdůležitější podmínce skoro všech výše uvedených aplikací, aniž bych ji nějak definoval. Rychle to napravím hned vnásledujících odstavcích.

Každý rok je jiný

Jeden zprincipů dendrochronologie vidíme již prvním pohledem na každý trochu zachovalejší pařez vlese: každý letokruh je trochu jiný. Jinakost letokruhů může spočívat ve více vlastnostech (anejedna znich se vdendrochronologii využívá), nás ale teď av naprosto převažující části této knihy bude zajímat jen jedna jediná charakteristika, ato šířka letokruhu. Dříve však, než začneme letokruhy měřit, podívejme se na obr. 1.1, na podstatu té zdánlivě samozřejmé vlastnosti dřeva – na letokruhovou strukturu.

Obr. 1.1 Schematický řez kmenem. Rozdělení dřeva na jádro – obvykle tmavší vnitřní část, aběl, mnohdy světlejší vnější část, se týká jen některých druhů dřevin zjehličnanů, např. borovice amodřínu, zlistnáčů zejména dubu.

Letokruh je odrazem pravidelného střídání období aktivní vegetace avegetačního klidu. Vpodnebí mírného pásu představuje období vegetačního klidu zima. Vglobálním měřítku to ovšem není jediný model vztahu prostředí–letokruhy, otěch exotických pouze následující zmínka:

•Dřevo bez letokruhů je odpověď na celý rok neměnné, tzn. stacionární klima. Absence letokruhů je typická pro většinu dřevin tropických deštných lesů, třeba balzu původem ztropů Jižní Ameriky, nebo některé nám známé pokojové rostliny, např. fíkovníky Ficus elastica (obr. 1.2) nebo F. benjamina původem ztropické Asie.

Obr. 1.2 Ukázka dřeva bez letokruhů: tropický fíkovník Ficus elastica, unás často pěstovaný jako pokojová rostlina.

•Letokruh nebo jeho zdánlivá obdoba odráží perodicitu nebo nepravidelné kolísání suchého avlhkého počasí. Tento jev je typický pro mnohé dřeviny afrických savan, např. akácie, jež jsou za sucha opadavé ado vegetačního klidu upadají často ivícekrát za rok.

•Existuje ale ipřípad přesně opačný. VAmazonii, voblasti pravidelných záplav, rostou dřeviny, např. Tabebuia barbata zčeledi trubačovitých, které při záplavě shodí listy aupadnou do vegetačního klidu. Tím sníží nároky na kyslík auchrání své kořeny před „utopením“.

Ale vraťme se domů. Důkladnější pohled nám ukáže, že hranice letokruhu je viditelná, protože je rozhraním mezi dvěma typy dřeva, tak jak je během vegetačního období vytváří dělivé pletivo zvané kambium. Jde odřevo jarní, jímž zjara tvorba dřeva začíná, adřevo letní, kterým vlétě pokračuje ana podzim končí. Na obr. 1.3 a1.4 vidíme, že svými základními elementy se dřevo listnáčů ajehličnanů docela liší. Ujehličnanů jsou tou základní materií tracheidy – trubice zajišťující dopravu minerálních živin od kořenů do koruny. Včasném dřevě jsou široké, vpozdním úzké. Listnáče mají svislých vodivých pletiv více. Kromě tracheid jsou to zejména tracheje (cévy), mnohem silnější trubice, na příčném řezu viditelné jako póry. Ty jsou buďto rozptýlené vcelém letokruhu – jde odřeviny sroztroušeně pórovitou stavbou dřeva, nebo jsou nahloučené vjarní části letokruhu, kde tvoří jakýsi kruh – to jsou dřeviny skruhovitě pórovitou stavbou dřeva (obr. 1.5). Ajak dřevo vypadá pod mikroskopem „doopravdy“, vidíme na obr. 1.6.

Obr. 1.3 Anatomická stavba dřeva jehličnanu. Povšimněte si zejména hranice letokruhu, rozhraní mezi letním dřevem předchozího roku ajarním dřevem roku následujícího.

Obr. 1.4 Anatomická stavba dřeva listnáče sroztroušeně pórovitou stavbou. Na první pohled je vidět, že oproti dřevu jehličnanů je dřevních elementů mnohem více. Hranice letokruhů, pro nás důležitý jev, je ale vytvářena obdobně.

Obr. 1.5 Rozdělení dřev listnáčů podle frekvence pórů (tzn. průřezů cév). Vlevo dřevo sroztroušeně pórovitou, vpravo skruhovitě pórovitou strukturou. Při dané orientaci obrázku dřevo přirůstá zdola nahoru.

Obr. 1.6 Pro dendrochronologii nejdůležitější čtyři dřeviny, zleva doprava: jedle, smrk, borovice adub, při asi 20násobném zvětšení. Povšimněte si pryskyřičných kanálků (těch světlých kroužků ujehličnanů): ujedle chybí, usmrku aborovice se poněkud liší velikostí atvarem.

Měříme-li šířky letokruhů vtom pořadí, jak narůstaly, tedy od středu kmene směrem kobvodu, obdržíme řadu čísel, letokruhovou řadu. Letokruhovou řadu můžeme vyjádřit grafem, ato způsobem používaným téměř od počátku dendrochronologie: vodorovná osa je osou času, svislá je osou šířek letokruhů. Tomuto grafickému záznamu tradičně říkáme letokruhová křivka. Ukázkou budiž náhodně vybraný případ na obr. 1.7. Už první pohled na graf nám sděluje, že ona jinakost letokruhů, tak jak po sobě vřadě následují, je nejvíce markantní právě vgrafickém zobrazení.

Obr. 1.7 Tatáž letokruhová řada vrůzných formách zápisu: fotografie, tabulka, graf (letokruhová křivka). Šířky letokruhů jsou důsledně vyjadřovány vsetinách milimetru. (Zdroj: borovice zokraje parku Wilsonův les, Brno, ul. Tichého)

Na počátku dendrochronologie vědce zajímala otázka: co je příčinou oné jinakosti? Je nahodilá nebo je odrazem něčeho, co na strom během jeho života působilo? První část odpovědi podá porovnání letokruhových křivek více stromů téhož druhu rostoucích na tomtéž místě. Vždy se ukáže, že si jsou více či méně podobné, byť ne úplně shodné. To vede klogickému závěru: Tvorba letokruhů musela být ovlivněna iněčím společným pro celou skupinu stromů. Zatím ještě nevíme, co to bylo. Logicky přemýšlíme: To, co mají všechny letokruhové řady společné, pokládejme za signál, vše ostatní, čím se naopak vzájemně liší, za šum. Anabízí se další krok: signál co nejvíce zesílit, šum co nejvíce potlačit. Tento postup je jedním ze základních úkonů dendrochronologie, je součástí jejího principu. Proto se uněj trochu zdržíme.

Dobývání signálu

Síto na oddělení signálu ašumu hledali všichni zakladatelé, jakmile zjistili, že podobnost letokruhových řad vrámci téhož místa ačasu opravdu existuje. To nejjednodušší řešení našli vcelku snadno. Je jím výpočet průměrné šířky letokruhu pro každý kalendářní rok celého souboru stromů příslušného druhu amísta. Čím více jedinců do výpočtu vstoupí, tím spolehlivěji se jejich individuální zvláštnosti – zdroj šumu – vytratí. Ato, co zbude, je signál. Tím čistší, čím více jedinců do výpočtu vstoupilo.

Ukažme si to na konkrétním případu. Začali jsme borovicí, tedy uní zatím zůstaneme; azůstaňme věrni ioblasti jižní Moravy. Předkládám letokruhové řady osmi stromů borového porostu vOmicích na Moravě (obr. 1.8); je to onen porost, který vidíme zvlaku, jedeme-li zBrna do Třebíče nebo do Jihlavy, na sever od trati hned před zastávkou Omice na Moravě. Zcela dole, vykreslenou modře, vidíme průměrnou letokruhovou řadu celého souboru. Ta je jeho skutečným extraktem – společné znaky zesiluje, individuální tlumí. Takže obzvláště zesílila ostrý pík směrem dolů vletech 1947 a1976 (předem prozrazuji: byla to léta sextrémně suchým jarem alétem). Obzvláště charakteristické tvary letokruhových křivek označujeme termínem signatura. Vtomto případě jde osignaturu „V“ (má tvar písmena V). Právě popsaný postup dále vtextu nazýváme průměrováním (sumarizací) letokruhových řad, jehož výsledkem je průměrná letokruhová řada, zobrazená jako průměrná letokruhová křivka.

Obr. 1.8 Průměrná letokruhová řada ajejích osm zdrojových stromů (borový porost, Omice uBrna). Červeně jsou vyznačené význačné signatury „V“: 1947, 1976, ita poslední, zatím bez druhého ramene, vytvořená rekordně suchým rokem 2015.

Vnaznačeném postupu lze pokračovat ostupeň výše. Stejně tak, jako jsme si seřadili letokruhové řady jednotlivých stromů anakonec získali průměrnou letokruhovou řadu jejich stanoviště, můžeme si seřadit průměrné řady celých lesních porostů určité oblasti aurčitého druhu dřeviny. Tím získáme letokruhovou řadu očištěnou iod místních odchylek jednotlivých dílčích lokalit, tedy letokruhovou řadu celé širší oblasti. Ta ještě silněji vyjadřuje to, co mají stromy určitého druhu pro celou oblast společné, amá tedy obzvláště silný společný signál. Práce stakto vyčištěným signálem patří kběžné praxi při datování pomocí dendrochronologie. Konečným výsledkem sumarizace velkého množství letokruhových řad je standardní chronologie, vztahující se vždy kurčité dřevině, určité oblasti aurčitému časovému rozsahu.

Nakonec nám zbývá ještě jedna odbočka do říše matematiky. Zbyl nám tu přece jenom ještě jeden zatraceně nepříjemný šum. Takový, který pouhou sumarizací, zvláště ustejnověkého porostu, jen tak snadno neodstraníme. Je jím odraz věku stromu vletokruhové řadě. Pohled na zachovalejší pařez po starším stromu nám často ukáže, že letokruhy vblízkosti středu jsou nápadně širší než ty bližší kokraji. Zřetelněji tento efekt vidíme na letokruhové křivce; jako ukázku jsem vybral jeden asi 90letý smrk zkopců nad Valašskými Klobouky (obr. 1.9). Zdolního grafu lze vyčíst, že vmládí se šířka letokruhů stromu pohybovala někde mezi 4a7 mm, učtyřicetiletého ještě mezi 2 a3mm, po padesátém roce věku kolísá šířka kolem 1,5 mm. Slovně vyjádřeno: Mladý strom přirůstá rychle, svěkem se přírůst zpomaluje (nepůsobí-li ijiné vlivy). Rychleji rostoucímu dřevu mladých stromů říkáme juvenilní dřevo. Tato zákonitost platí vpodstatě pro všechny listnaté ijehličnaté stromy. Kromě ní ale na stromy působí řada dalších dlouhodobých, pozvolně působících vlivů, hlavně tlak konkurence sousedních stromů, které nám do letokruhových křivek dodají další porci šumu. Ukázkou budiž jedna stará jedle zDobročského pralesa (obr. 1.10). Rozdělení dlouhodobých (pozvolných) přírůstových trendů akrátkodobého kolísání „zroku na rok“, nazýváme filtrací. Tu krátkodobě proměnlivou nazýváme „vysokofrekvenční filtr“, dlouhodobě proměnlivou „nízkofrekvenční filtr“. Filtrace je zásadně důležitá pro rekonstrukci klimatu. Proto se sní setkáme vkapitole 8. Velmi názorně proces filtrace demonstrují oba právě zmíněné obrázky. Pro tvorbu průměrných letokruhových řad astandardních chronologií je signálem vysokofrekvenční filtr, protože řadu zbavil, tzn. zní „odfiltroval“ mnoho prvků platných pouze pro jednotlivé stromy.

Obr. 1.9 Filtrace: Dlouhodobý trend přírůstu je na horním grafu zcela odstraněn (modře, vysokofrekvenční filtr) avyjádřen samostatně na dolním grafu (nízkofrekvenční filtr, červeně). Původní letokruhová řada je znázorněna černě. Letokruhy zhruba 1920 až 1960 zahrnují juvenilní dřevo. (Zdroj: asi 90letý solitérní smrk, Javorníky)

Obr. 1.10 Filtrace: Ustromů pralesního původu bývají přírůstové trendy často složité, protože jsou odrazem jejich vzájemné konkurence. Vhospodářských lesích se vnich zase odrážejí výchovné zásahy, např. probírky. Filtrací se trendy přírůstu jednak odstraní (vysokofrekvenční filtr, modře, nahoře), jednak vyjádří samostatně (nízkofrekvenční filtr, červeně, dole). Původní letokruhová řada je vyznačena černě. (Zdroj: asi 110letá jedle zDobročského pralesa ve Slovenském rudohoří)

Existuje ale ještě jeden docela jednoduchý přístup, pomocí kterého tu zprohýbanou letokruhovou křivku „tak trochu narovnáme“, aniž bychom ji museli filtrovat, atím to krátkodobé kolísání šířek letokruhů „zroku na rok“, které nás při datování nejvíce zajímá, učiníme mnohem zřetelnějším. Je jím využití logaritmické stupnice na kolmé ose (ose šířek letokruhů); takovou souřadnicovou síť označujeme jako semilogaritmickou. Efekt je zřejmý zobr. 1.11. Je třeba podotknout, že zobrazení letokruhových křivek vsemilogaritmické síti je jejich vůbec nejběžnějším zobrazením zejména při datování a(až na nutné výjimky) je důsledně použito ivtéto knize. Otom, že bylo použito, vás přesvědčí už letmý pohled na členění kolmé osy.

Obr. 1.11 Význam semilogaritmické soustavy souřadnic: meziroční kolísání hodnot se stává zřetelnějším; příliš velký rozsah hodnot přírůstu (na obrázku roky 1920–1960) je graficky utlumen, anaopak příliš malý rozsah (1970–1990) je zesílen. (Zdroj: asi 100letá jedle zHorní Plané na Šumavě)

Takže: signál jsme už (skoro) dobyli amůžeme konečně začít datovat.

Dendrochronologické datování

Dostáváme se kjádru dendrochronologie jako datovací metody. Je jím odatování letokruhové řady neznámého stáří podle již datované porovnávací řady, tedy postup, který tvůrce prvních dendrochronologických standardů A. E. Douglass pojmenoval dodnes užívaným termínem cross-dating – křížové datování, často nahrazovaným slovem synchronizace. První ukázkou (obr. 1.12) je odatování letokruhové křivky trámu krovu kláštera vDačicích podle již přesně datované letokruhové křivky smrků Roštejnské obory uTelče (ta byla datována již odběrem vzorků roku 1997). Ze všech možných vzájemných poloh obou křivek pouze ta zobrazená odpovídá kritériím dostatečné shody (bližší informaci onich nalezneme vprvních odstavcích „matematické“ kapitoly 12). Jedním ztěchto kritérií je „procento souběžnosti“, tedy procento případů, kdy obě křivky stoupají nebo obě klesají – takové úseky jsou na grafu vyznačené zeleným pruhem. Vnašem případě toto procento, označené znakem g, činí 78,6 %.

Obr. 1.12 Křížové datování. Letokruhová řada živých stromů Roštejn-obora je přesně datována svým posledním letokruhem při odběru vzorků roku 1997. Letokruhová křivka krovu dačického kláštera, zprvu neznámého stáří, vykázala vůči roštejnské křivce synchronní polohu zobrazenou na grafu, tedy končící rokem 1896, atím byla odatována. Jedním zparametrů této polohy je vysoké procento souběžných úseků (78,6 %), které jsou vyznačené zelenými pruhy.

Obdobných příkladů lze nalézt bezpočet, datování je náš denní chléb, ale vybírám příklad pro nás už legendární. Je jím první krok ksestavení srovnávací letokruhové řady smrku pro Českomoravskou vrchovinu, budoucí standardní chronologie této dřeviny (obr. 1.13). Zahrnuje iúčastníky předchozího příkladu, tedy živé smrky zRoštejna atrámy zDačic, knimž přibyly zprvu nedatované trámy zTelče aŽďáru nad Sázavou. Zcela obdobným postupem byly podle roštejnské letokruhové řady datovány ty telčské do roku 1903 ažďárské do roku 1884.

Obr. 1.13 Sestavení standardní chronologie smrku. Zcela obdobně jako krov kláštera vDačicích na obrázku 1.12 (zde to je druhá křivka od shora) byly datovány trámy domu vTelči aambitu na Zelené Hoře. Tím byla odstartována tvorba naší standardní chronologie smrku.

Mnoho dalších, velice různorodých příkladů dendrochronologického datování uspořádaných opravdu „vkostce“, lze najít ve sdělení, zaměřeném na datování konstrukcí krovů1, určeném pro širší okruh zájemců.

Pořád nám ale chybí vysvětlení, co to je ta „spolehlivě datující poloha“ avůbec celý balík informací ospolehlivosti dendrochronologického datování ao jejím posuzování. Celou problematiku jsem, společně sdalšími tématy vyžadujícími exaktní přístup, soustředil do kapitoly 12 věnované dendrochronologické matematice. Má to jistou výhodu. Čtenář, pro něhož není matematika zrovna nejmilejším koníčkem, ji může prostě vynechat, aje na mně podat vysvětlení, vněmž vzorce nahradí cit ato, čemu říkáme selský rozum. Začnu hned: Podívejme ještě jednou na obr. 1.12. Vidíme, že obě křivky, červená imodrá, jsou vzásadě odlišné, ale dost společného přece jenom mají. Vzájemně se podobají zejména vextrémech, zvláště vtěch záporných. Těm nejsilnějším jsme už začali říkat „signatury V“. Vzájemně se podobají ičetností souběžných úseků, na obrázku vyznačených zeleným pruhem. Omyl, založený na náhodné shodě, ovšem vyloučit nemůžeme. Na čem vlastně závisí spolehlivost toho datujícího překrytí dvou křivek? Selský rozum odpoví, že spolehlivost musí být tím větší,

•čím vyšší je vzájemná podobnost jejich průběhu,

•čím delší je vzájemné překrytí dvou porovnávaných řad, resp. křivek.

Ale vraťme se kabsolutním datům. Ze spolehlivě odatovaných letokruhových řad se tak stává další datovací vzor apostup, který umožňuje datovat stále další adalší letokruhové řady směrem do minulosti ve smyslu schématu naznačeného obr. 1.15.

Standardní chronologie

Chronologie jedle napříč Evropou

Jak na vzorky

Obr. 1.21 Odběr vzorku ze živého stromu.

Měření