Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Lenka Mynaříková, Ph.D.

Lež ti kouká z očí
Průvodce světem lží a klamů

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6574. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Sazba a grafická úprava Milan Vokál
Formát ePub Milan Vokál
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 160
Vydání 1., 2017

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover Photo © Depositphotos / LisaA85

ISBN 978-80-271-9759-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9758-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-0279-2 (print)

Předmluva

Milé čtenářky a milí čtenáři,

právě se vám do rukou dostala kniha, která si klade nemalý cíl. Pokud se jej podaří naplnit, měla by vám pomoci zorientovat se v problematice lhaní a lží – ukázat vám, co všechno ovlivňuje, zda, komu a jak moc lžeme, jak lži působí na naše vztahy a jak se mění naše chování ve chvíli, kdy se rozhodneme někoho oklamat. Současně vám ale chci ukázat, že věda nemusí být nudná – slibuji, že všechno, co se dozvíte, budou fakta, vycházející z řady našich i světových výzkumů, ale také slibuji, že vás poznávání bude bavit a dozvíte se spousty informací nejen o lhaní, ale i o sobě. Lhaní a klamání jsou témata, jež fascinují mnoho odborníků z různých vědeckých oblastí, ale také všechny ostatní, kteří se se lží setkávají – lži nás totiž obklopují ve větší míře, než si připouštíme, a mají vliv na náš každodenní život. Ale hned na začátek si řekněme jednu dobrou zprávu – nejde tu o vliv nutně negativní, lži nám mohou i pomáhat a v naší společnosti plní řadu důležitých funkcí. Chcete-li tedy zjistit, proč nám některé lži škodí a jiné slouží, proč lžou i malé děti a proč to pro vás nemusí být špatná zpráva, proč si lžeme ve vztazích, i když se máme rádi, a proč lžeme dokonce i sami sobě, následující stránky vám snad nabídnou dostatek odpovědí.

Proč jste si ke čtení vybrali zrovna knihu o lhaní? Možná vás lhaní, lži a všechno, co se jich týká, zajímá (ať už z osobních, nebo profesních důvodů) a rádi byste se o nich dozvěděli co nejvíce. Potom si knihu nejvíce užijete a informace z ní nejlépe využijete, pokud si ji pročtete od začátku až do konce – jen tak se totiž dozvíte o lhaní vše z pohledu evoluce, partnerských a přátelských vztahů, rozdílů mezi muži a ženami nebo verbální a neverbální komunikace. Možná jste ale jiný typ čtenáře a hledáte odpovědi na konkrétní otázky. Třeba byste rádi zjistili, proč vy sami lžete, zda v takové míře a takovým způsobem jako vy lžou i ostatní lidé, a rádi byste svoji schopnost lhát zlepšili natolik, abyste dokázali oklamat všechny okolo. V tom případě bych vám doporučila především kapitolu druhou nazvanou „Všichni lžou!“ aneb Lhaní jako společenský fenomén, kapitolu pátou „Tak malý a už lže?“ aneb Cesta lži od dětství do stáří nebo kapitolu šestou s názvem „Lež ti kouká z očí!“ aneb Co se dá vyčíst z naší tváře a chování. Nebo byste rádi věděli spíš to, proč všichni kolem vás lžou, zatímco vy vůbec ne, a rádi byste zlepšili svoji dovednost poznávat lži natolik, aby vás už nikdy nikdo neoklamal? Pak bych vám doporučila například kapitolu čtvrtou nazvanou „Ženský? Ty lžou pořád!“ … a muži zrovna tak aneb Genderové rozdíly ve lhaní, kapitolu sedmou „Lžeš, jen co otevřeš pusu!“ aneb Verbální projevy lhaní a kapitolu osmou „Já nikdy nelžu!“ aneb Pozitivní síla sebeklamu. A možná jste tuto knihu otevřeli úplným omylem – i přesto bych vám ale navrhla, ještě než knihu zavřete a odložíte, podívat se napřed na její obsah a třeba vás přece jen některá z kapitol zaujme a dozvíte se díky ní něco nového. Za sebe bych vám doporučila například kapitolu první s názvem „Za všechno může evoluce!“ aneb Prolhaná matka příroda nebo kapitolu třetí „Přece bych ti nelhala, miláčku!“ aneb Lži ve vztazích. A pokud na konci zjistíte, že byste se rádi dozvěděli ještě víc a možná i něco odbornějšího, mohu vám kromě literatury, na kterou zde průběžně odkazuji, doporučit i svoji přechozí knihu Psychologie lži, vydanou v roce 2015.

I když jsem se snažila podívat se v této knize na lhaní ze všech možných úhlů, jsem si jistá, že jsem na spousty věcí zapomněla. V závěru najdete tudíž pár tipů na další knihy, které by vás mohly oslovit, a na konci každé kapitoly na vás čeká seznam použité literatury, z něhož si určitě také vyberete. Tomu, jak lži ovlivňují náš život, se věnuje i řada filmů, seriálů nebo divadelních her, takže ani vy, kteří se vyčerpáte čtením této knihy, nemusíte zoufat – studijní materiál na vás čeká i jinde než na stránkách knih. Jako u mnoha jiných věcí také u lží však platí, že tou nejlepší školou je škola života – dívejte se tedy kolem sebe, nejen proto, abyste mohli na vlastní oči pozorovat to, co jste si zde přečetli, ale i proto, abyste objevili nové informace, které se sem už nevešly.

Ať už jste po knize Lež ti kouká z očí sáhli z jakéhokoli důvodu, přeji vám, ať vás čtení baví, ať vás něčím obohatí a pomáhá vám při rozvíjení mezilidských vztahů i na krkolomné cestě za poznáním sebe samých.

1.„Za všechno může evoluce!“ aneb Prolhaná matka příroda

Za to, že lžeme, může vlastně evoluce. Právě evoluce nás totiž touto dovedností (opravdu, lhaní není zlozvyk, ale dovednost) vybavila apostarala se oto, abychom se ji naučili využívat ve svůj prospěch jako způsob obrany před nepřítelem ik nalákání sexuálního partnera. Jde tedy oefektivní metodu, jak zvýšit šanci na svoje vlastní přežití ana další šíření svého genetického fondu. Typickým důvodem lží bývá snaha dostat se zúzkých, vyhnout se nepříjemnostem různého druhu, případně se zbavit podezření ze spáchání něčeho ne zrovna dobrého. Stejné důvody můžeme vysledovat iu zvířat, která si, pokud jde oklamání, blafování a„pokerovou tvář“, často snašimi únikovými manévry, jak si zachránit vlastní kůži, nijak nezadají. Jestliže se zvířata dostanou do úzkých, neváhají oklamat svůj vlastní druh, aby dosáhla svého cíle. To může být překvapivé, protože ikdyž klamavé chování uzvířat bylo prokázáno už poměrně dávno, mělo se za to, že se od našeho liší vjedné zásadní věci. Zatímco lidé lžou úmyslně, scílem oklamat druhé, zvířecí klamání bylo považováno za neúmyslný mechanismus. Ukázalo se ovšem, že zvířecí mysl není až tak nevinná aněkterým druhům (především vyšším primátům, jako jsou šimpanzi bonobo agorily) lze vcelku bezpečně připsat zcela vědomé lživé úmysly.

Zvířecí poker

Tím dostává na frak především základní komunikační paradigma, podle kterého veškerá komunikace – lidská izvířecí – probíhá na bázi upřímnosti apřesnosti. Oproti dřívějším předpokladům biologů, filozofů ijiných odborníků toto ustanovení rozhodně není vždy dodržováno, apřesto zvířecí společenství ipřes všudypřítomné lži aklamy funguje, stejně jako naše lidská společnost. Pokud se například slabší příslušník druhu dostane do nebezpečí, oklamáním nepřítele může zvýšit šance na přežití akomunikační paradigma mu vtom jistě nezabrání. Blafování mezi příslušníky stejného druhu je typické například pro strašky, poměrně rozšířené korýše řádu Stomatopoda. Jak popsali například Patrick A. Green aSheila N. Pateková vroce 2015, mezi strašky panuje vysoká soutěživost ajestliže jsou konfrontováni srivalem, mohou se buď připravit na boj azačít protivníka ohrožovat, nebo utéct. Ne každá hrozba je ale myšlena vážně. Slabší příslušníci druhu volí takové plané hrozby velmi často, dokonce iv období, kdy jejich kostra ještě není dostatečně pevná, aby dokázali sprotivníkem bojovat. Slabší straškové tedy blufují avyhrožují, ačkoli kdyby došlo na boj, neměli by šanci. Je to stejné jako hra poker – každý hráč ví, včem je nebo není dobrý, ale bohužel netuší, jak je na tom jeho soupeř. Často mohou špatné karty vrukou mistra vblafování vést paradoxně klepšímu výsledku avyšší výhře.

Není všechno zlato, co se třpytí

Dalším častým důvodem lhaní aklamání je obrana sebe sama nebo svého obydlí apotomků. Typickým obranným mechanismem, na nějž narazíme vpřírodě, je maskování, které dovedně využívají různé druhy zvířat irostlin. Většina kvetoucích rostlin spoléhá, pokud jde oreprodukci, na zvířata, jimž poskytují jedlé nebo nejedlé „odměny“. Více než 7 500 druhů rostlin však dosahuje svého cíle pomocí klamu aoklamaná oběť pak odchází bez odměny. Stejně jako hmyz ajiné živočišné druhy se irostliny naučily využívat mimikry knapodobování, aby tak pomocí klamu zvýšily šance na reprodukci apřežití druhu (pomocí důmyslných triků lákají opylovače, hmyz, který se záhy stane potravou) nebo si zajistily ochranu před škůdci. Steven D. Johnson aFlorian P. Schiestl popisují ve své publikaci zroku 2016 například kapsovce amerického, který vydává stejný zápach jako skunk – od toho je ostatně odvozeno ijeho anglické pojmenování Skunk Cabbage. Díky tomuto mechanismu spolehlivě odradí všechen hmyz abrouky, kteří by na něm chtěli hodovat. Možná jste si, podobně jako Martin H. Schaefer aGraeme D. Ruxton vroce 2009, všimli, že nám dobře známé hluchavky mají listy velmi podobné kopřivám, vjejichž blízkosti také zpravidla rostou. Nejedná se onáhodu, hluchavky se jenom vprůběhu vývoje naučily napodobovat své léčivé, ale na dotyk nepříjemně pálivé kolegyně, kterým se predátoři raději obloukem vyhýbají – ahluchavky tak od nich mají také klid. Hluchavka se obdivovatelů zbaví předstíráním, že je nebezpečná, úžovník (známý také jako kaladium) volí opačnou strategii. Jednoduše simuluje.

Například Simcha Lev-Yadun popsal vroce 2014 mechanismy, díky nimž se úžovník před okolím dovede tvářit jako nemocný pravděpodobně úspěšněji než mnozí znás. Vzorování listů této rostliny nese jasné známky napadení larvami, které se rozhodly na rostlině nasytit. Přestože je úžovník ve skutečnosti zcela zdravý, škůdci se snadno nechají napálit aodradit od napadení rostliny. Listy další rozšířené rostliny, mučenky, jsou zase oblíbeným cílem pro kladení motýlích vajíček, atak si mučenka našla efektivní lest, kterou popsal Simcha Lev-Yadun vroce 2009. Její listy jsou pokryty drobnými žlutými tečkami, které jsou podobné motýlím vajíčkům, aokolo letící motýlí samička se raději poohlédne jinde, protože kdo by chtěl své potomky zbytečně vystavit soupeření sjinými housenkami. (Určitá míra soutěživosti je pro rozvoj ve skutečnosti výhodná, ale otom možná motýli nevědí.) Zatímco mučenka se snaží případné zájemce odehnat, rosnatky zástupy hmyzu jen uvítají. Proto jsou také jejich listy ozdobeny lákavě vyhlížejícími kapkami rosy, které vybízejí kosvěžení. Pokud se tím ale některý brouk nechá oklamat, brzy zjistí, že místo vody se ponořil do koktejlu trávicích enzymů, kterými rosnatky svoji kořist pojídají zaživa.

Ztisíců klamavých druhů tvoří celé dvě třetiny orchideje. Jak popsali vroce 2016 doktor Marinus De Jager aRod Peakall při zkoumání feromonů orchidejí vlaboratoři, tyto rostliny dovedou napodobovat nejen vůni nebo pohlavní feromony hmyzích samic, aby nalákaly opylující samce, ale využívají ktomu ivizuálních prvků, kterými tyto samice spřekvapivou detailností připomínají. Nicnetušící samec, omámený vůní avzhledem, tak snadno upadne vomyl, že našel ideální partnerku. Tým profesora Xiao-Hua Jin například vroce 2014 publikoval výsledky svého zkoumání tzv. včelí orchideje. Její květy dovedou uvést ipečlivého pozorovatele (natož pak rozmnožování chtivého samce) vomyl, že se jedná ovčelí samice.

Ajak je tomu smaskováním uzvířat? Například kůže chobotnic ichameleonů obsahuje chromatofory, buňky srůznobarevnými pigmenty, které umí odrážet světlo. Tím, že se pigmenty přesouvají zmísta na místo amění plochu odrazu, mohou měnit svoji barvu. Opravdovým mistrem vmaskování je ale podle studie, kterou vroce 2012 sepsali Culum Brown, Martin Garwood aJane E. Williamsonová, chobotnice Thaumoctopus mimicus, která ze sebe změnou barvy atvaru dovede udělat dokonce platýze, sasanku, mušli nebo jedovatého hada. Dalším příkladem jsou africké kudlanky, které na sebe dovedou vzít podobu uschlého listí, atak se stávají pro případného útočníka zcela nenápadné, jak zmínil už vroce 1968 Roger Caillois.

Aco teprve když samečkovi několik drobných klamů může výrazně zvýšit šance na kopulaci satraktivní samicí. Ve zvířecí říši narazíme na celé spektrum různých lží, klamů apodvodů, jejichž účelem je přilákat potenciálního partnera, odstranit zcesty konkurenci azajistit svým potomkům pokud možno co nejlepší genetickou výbavu, atedy evoluční výhodu. Výsledek takového chování je sice nejistý, přesto se oně živočišné druhy opakovaně pokoušejí aty formy chování, které se jim vyplácejí, upevňují, atak je rozšiřují mezi další příslušníky svého druhu. Zvířata klamou nejen příslušníky jiného druhu, ale ivlastního, aby dosáhla svého – ať už je to atraktivní samička, perspektivní partner přinášející bohaté dary, nebo obrana teritoria azastrašení silnějšího soka. Pokud už teď vidíme určitou paralelu snaším chováním, záhy takových podobností najdeme mnohem víc.

Prolhané opice

Lži si zpravidla spojujeme se lživými výroky, ale pokud si odmyslíme tuto verbální stránku, najdeme řadu jednodušších ipoměrně komplikovaných případů lží aklamů vříši rostlin izvířat. Opice jsou například díky mohutnější mozkové kůře schopné klamat rozmanitými způsoby, nejčastěji proto, aby utvářely koalice, získaly více jídla asamozřejmě také vhodnějšího partnera. Právě pozorování klamavých taktik primátů při utváření koalic přivedlo vědce, jako například vroce 2010 Sarah F. Brosnanovou aRedouana Bsharyho, na myšlenku, že lhaní by mohlo být logickým výsledkem naší vrozeně kooperativní povahy – ty druhy primátů, které více spolupracují, také více klamou. Vprůběhu evoluce se však klamavé chování rozšířilo na další oblasti života apotřeba zajistit si spolupráci se stala jen jedním zmnoha důvodů, proč se zvířata (alidé) angažují vklamání druhých. Podobně jako můžeme dlouho filozofovat nad tím, zda bylo dříve vejce nebo slepice, izde stále zůstává otevřená otázka, co bylo dříve. Kooperace, nebo klam?

Šimpanzi jsou kreativní ipokud jde oklamání při získávání potravy. Stejně jako některé další druhy šimpanzi příležitostně při hledání potravy předstírají, že nic nenašli, aby tak neupozornili jiné šimpanze ao úlovek nepřišli. Oproti jiným druhům zde ale klamání jde ještě okus dále. Mnohdy totiž dochází ktomu, že jiný šimpanz projde kolem předstírajícího šimpanze, poté se schová za stromem avykukuje ven, aby zjistil, zda „podvodník“ opravdu našel potravu. Nutným předpokladem lhaní je dovednost brát vúvahu pravděpodobné reakce těch, kterým lžeme – porozumět jejich mysli. Na uvedeném příkladu vidíme, že šimpanzi dovedou úmyslně lhát, podobně jako my lidé. Šimpanzi evidentně mají povědomí otom, že se je druhý šimpanz snaží oklamat areagují na to. Vědci Mathias Osvath aElin Karvonen ve své studii zroku 2012 uvádějí, že šimpanzi díky dobře rozvinutým kognitivním schopnostem dokáží předvídat budoucí chování jiných šimpanzů nebo příslušníků jiných druhů, dokonce itehdy, pokud nejsou momentálně přítomni. Navíc dovedou své chování usměrnit apřizpůsobit těmto očekávaným okolnostem ato vše pravděpodobně na základě dřívějších vzpomínek, které si uchovávají vpaměti. Až po vás příště šimpanz vzoo hodí slupkou od banánu, neříkejte, že jsem vás nevarovala.

Lžeš jako ryba

Zatím jsme hovořili onašich nejbližších zvířecích příbuzných, můžeme se ale podívat ina nám vzdálenější druhy, jako jsou ryby. Podle známého rčení „mlčí jako ryba“ bychom mohli soudit, že ryby nemají příliš mnoho příležitostí někoho obelhat. Potřeba rozmnožovat svůj druh znich přesto vytvořila mistry klamu. Vezměme si například samičky pstruhů, které podle studií Erika Peterssona aTorbjörn Järviho zroku 2010 dovedou předstírat orgasmus aoklamat tak nežádoucího partnera, aby mohly později zplodit potomky svíce vyhovujícím nápadníkem nebo aby jejich vejce byla oplodněna několika různými samci. Samci se samicím dvoří tak, že rozechvějí svaly trupu anejsilnější znich odežene slabší soky. Samice zatím na dně řeky připraví malé lůžko azačne se třepotat podobně jako samec, který se domnívá, že dojde ke kladení vajec avypustí své sperma. Jenomže se nic nestane – samice vše pouze předstírala asamec své cenné sperma jednoduše „utopil“.

Čím větší náfuka, tím víc nápadníků

Na jaké další triky můžeme vpřírodě narazit? Pokud občas rádi přeháníte apřibarvujete skutečnost (apřiznejme si, že takovéto „upravování reality“ tvoří vysoké procento našich lží), nejste vtom sami. Například isamice much Rhamphomyia longicauda podle výzkumu doktorů Davida H. Funka aDouglase W. Tallamyho zroku 2010 přehánějí skutečnost nebo ji spíše doslova nafukují. Než se vcelé kráse předvedou svým vyvoleným, nafouknou břišní stěnu, až jejich břicho získá čtyřnásobný objem (nutno podotknout, že lidé se snaží spíše oopačnou strategii). Co je ktomu vede? Samice tohoto druhu much jsou velmi špatnými letci anemohou lovit kořist, musí se tedy spoléhat na dary, které dostanou od samečků. Dárek vpodobě hmyzí kořisti je vpodstatě jediným způsobem, jak si samci mohou zajistit šanci na páření. Aby samičky nevyhladověly, potřebují stálý přísun takových hmyzích darů, apotřebují tedy neustále vypadat, jako by byly vreproduktivním věku. Vtakovém období se jejich vajíčka nafouknou na desetinásobek své velikosti azvětší tak objem břicha své nositelky. Takové samice mají mnohem více nápadníků, tudíž imnohem více potravy. Atady se ke slovu dostává klam. Samice nafouknutím svého břicha předstírají, že mají zralá vajíčka, atak dostávají od nedočkavých samečků více potravy.

Tak trochu jiné žabí námluvy

To, že lži mohou mít ipoměrně drastické následky, si asi dovedeme představit. Heather M. Grayová, Kyle Summers aRoberto D. Ibáñez popsali vroce 2009, jak krutý dopad mohou lži mít na samce jedovatých panamských žab. Utohoto žabího druhu je zajímavé, že zde dochází kobrácení rolí asamci nejenže musí absolvovat velmi dlouhý cyklus „námluv“, ale po narození potomků přebírají také roli pečovatele. Samice těchto žab nejprve pronásledují samce, který upoutal jejich pozornost ajenž pouze hledal místo pro uložení vajec. Zaútočí na něj mohutným kopnutím, povalí jej na zem, adokonce po něm začnou skákat. Zatímco jedna samice samce obtěžuje, objeví se často další aprvní samice střídavě útočí na rivalku apokračuje ve svém dvoření. Zpravidla vyhrává první samice, která se poté věnuje samci ještě asi půl hodiny, než zdánlivě zcela ztratí zájem. Náhlá změna vjejím chování ale naopak vyvolá zájem samce aten převezme vnámluvách vůdčí roli. Situace nakonec končí buď tím, že samice samce stejně odmítne nebo dojde ke kopulaci, ale po velmi dlouhé době. Samice tedy klamou samce předstíráním jakýchsi „pseudo-námluv“, aby jim zabránily odejít sjinou.

Než začnete dospívat kurčitým závěrům, poznamenejme, že takovéto klamání ale není doménou samic – když už jsme zmínili samice pstruhů, samci jiného druhu ryb, halančíků, dovedou také velmi zdařile předstírat, ato sice zájem oneatraktivní samičky. Ostatní samci se jim díky tomu začnou více věnovat aklamající samec tak odvrátí pozornost od své vyvolené družky.

Jak přilákat antilopí samici?

Samci buvolce topi, velké antilopy žijící voblastech Keni, Tanzanie, Ugandy nebo Rwandy, využívají triků ktomu, aby přilákali samice audrželi je ve svém harému. Antilopy topi jsou častými oběťmi predátorů, jako jsou lvi, gepardi aleopardi, proto musí být neustále ve střehu ana hrozící nebezpečí upozorňují pomocí varovného frkání. Tento zvukový signál samci ale využívají iza jiným účelem – aby si udrželi samice.

Během dvouměsíčního období říje samci brání svá teritoria apředvádějí své přednosti samicím. Panuje zde silná soutěživost, protože samice jsou plodné pouhý jeden den. Plodná samice se spáří až jedenáctkrát spřibližně čtyřmi různými partnery. Aby si samec zajistil vyšší šanci na páření azredukoval počet dalších páření chtivých samců, často se uchýlí ke klamu. Varovné frkání, které ohlašuje přítomnost nepřítele, dobře poslouží jeho klamavým záměrům. Může tak snadno přesvědčit samici, že jí hrozí nebezpečí, anení tedy vůbec rozumné vzdalovat se zjeho bezpečného teritoria aobhlížet další možné partnery – samice antilop topi totiž nedovedou rozlišit skutečný afalešný poplašný signál. Tato prostá taktika je překvapivě efektivní. Vědci Jakob Bro-Jørgensen aWiline M. Pangle ve studii zroku 2010 uvádějí, že samec tak může dosáhnout až tří kopulací navíc.

Navrch huj, vespod fuj!

Před chvílí jsme se zmínili osamicích much Rhamphomyia longicauda, kterým samci nosí všelijaké nákladné dary, aby si zajistili jejich přízeň. Vpodobné situaci se ocitají isamci lovčíka hajního, pavouka čeledi Pisauridae, kteří ale přišli na mnohem výhodnější způsob získávání atraktivních partnerek asamice lákají na dary zcela bezcenné. Vobdobí páření samec musí pro potenciální partnerku nejprve připravit „dárek“ – chytí nějaký hmyz, který důkladně obalí do hedvábně bílé pavučiny atento luxusní dar nabídne samici. Pokud samice nabízený balíček přijme, dovolí samci, aby se sní spářil. Samec sice vněkterých případech může docílit kopulace ibez daru, ale vtom případě vytoužené spojení trvá o30 % kratší dobu. Platí zde jednoduché pravidlo – čím déle samice rozbaluje apojídá dárek, tím déle trvá páření. Výzkum Paola G. Ghislandiho, Marie J. Alboové, Cristiny Tuniové aTrine Bildeové zroku 2014 naznačuje, že pořídit dostatečně lákavý dárek je pro samce náročné na čas ienergii, atak se někteří chytřejší pavouci uchylují kpodvádění. Více než třetinu darů tvoří bezcenné pozůstatky téměř snědené kořisti nebo zbytky rostlin, které samci schovají do dárkového balení. Rozbalování itakového bezcenného daru zabere nějakou dobu aposkytne samci okolo čtvrt hodiny času na páření se samicí, což postačí koplodnění. Smenším úsilím tedy samec stejně dosáhne svého.

Aco na to pán všeho tvorstva?

Formy klamání ve zvířecí říši si stěmi našimi evidentně nijak nezadají, přestože člověk má při volbě prostředků klamání kdispozici rozvinutý intelekt. Lidské klamání je přesto oproti tomu zříše rostlin azvířat unikátní vřadě oblastí, protože oproti jakýmkoli jiným organismům můžeme klamat jednou nám zcela vlastní formou, atou je právě lhaní. William Shakespeare je autorem klasické věty „být či nebýt“ as trochou nadsázky bychom ji mohli přetlumočit jako „lhát či nebýt“. Vnásledujících kapitolách se dozvíte, že nejenom zvířata využívají určité formy lží aklamu ktomu, aby získala přístup kpotravě, sexuálním partnerům avyhnula se nebezpečí. Ilidé se pomocí lží už od počátku věků dostávají kpotřebným zdrojům (ať už hmotným, nebo informačním). Lákají vhodné protějšky anaopak odrazují ty nevhodné, získávají přátele aporážejí nepřátele. Aobčas si jen tak mimochodem nějakou tou lží zvýší své sebevědomí nebo zlepší obraz sebe sama. Pomocí lží se můžeme dělat lepšími, oblíbenějšími, žádanějšími, bohatšími, mít geneticky lépe vybavené potomky… Nezní to skvěle? Samozřejmě realita je poněkud odlišná. Stejně jako neexistuje jen jedna forma lži, neexistuje ani jediné pojetí lži. Lhaní může být cestou ktomu, jak zlepšit blízké osobě den audělat jí radost. Lži ale mohou být současně nebezpečným nástrojem manipulace, vyhýbání se odpovědnosti aubližování druhým.

Použitá literatura

Bro-Jørgensen, J.; Pangle, W. M. (2010). Male Topi Antelopes Alarm Snort Deceptively to Retain Females for Mating. The American Naturalist, 176(1), 33–39.

Brosnan, S. F.; Bshary, R. (2010). Cooperation and deception: from evolution to mechanisms. Philosophical Transactions of the Royal Society in London, B – Biological Sciences, 12, 2593–2598.

Brown, C.; Garwood, M. P.; Williamson, J. E. (2012). It pays to cheat: tactical deception in acephalopod social signaling system. Biology Letters, 8, 279–232.

Caillois, R. (1968). Zobecněná estetika. Praha: Odeon.

Funk, D. H.; Tallamy, D. W. (2000). Courtship role reversal and deceptive signals in the long-tailed dance fly, Rhamphomyia longicauda. Animal Behaviour, 59(2), 411–421.

Ghislandi, P. G.; Albo, M. J.; Tuni, C.; Bilde, T. (2014). Evolution of deceit by worthless donations in anuptial gift-giving spider. Current Zoology, 60(1), 4.

Gray, H. M.; Summers, K.; Ibanez, R. D. (2009). Kin discrimination in cannibalistic tadpoles of the green poison frog, Dendrobates auratus. Phyllomedusa, 8, 41–50.

Green, P. A.; Patek S. N. (2015). Contests with deadly weapons: telson sparringin mantis shrimp (Stomatopoda). Biology Letters, 11(9), Dostupné z: http://dx.doi.org/10.1098/rsbl.2015.055.

Jager de, M. L.; Peakall, R. (2016). Does morphology matter? An explicit assessment of floral morphology in sexual deception. Functional Ecology, 30, 537–546.

Jin, X. H.; Ren, Z. X.; Xu, S. Z.; Wang, H.; Li, D. Z.; Li, Z. Y. (2014). The evolution of floral deception in Epipactis veratrifolia (Orchidaceae): from indirect defense to pollination. BMC Plant Biology, 14, 63.

Johnson, S. D.; Schiestl, F. P. (2016). Floral Mimicry. London: Oxford University Press.

Lev-Yadun, S. (2009). Ant mimicry by Passiflora flowers? Israel Journal Of Entomology, 39, 159–163.

Lev-Yadun, S. (2014), Defensive masquerade by plants. Biological Journal of Linnean Society in London, 113, 1162–1166.

Osvath, M.; Karvonen, E. (2012). Spontaneous Innovation for Future Deception in aMale Chimpanzee. PLoS ONE, 7(5), e36782. Dostupné z: http://dx.doi.org/10.1371/journal.pone.0036782.