Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Karla Pelikánová

Hravě, zdravě, bezlepkově
Jednoduché bezlepkové recepty, po kterých se budete moci utlouct

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6229. publikaci

Odpovědná redaktorka Danuše Martinová
Grafická úprava a sazba Q point
Formát ePub Milan Vilímek Jihlavský
Fotografie na obálce a v knize Karla Pelikánová
Počet stran 112
První vydání, Praha 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2016
Cover Design © Q point, 2016

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-9212-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9211-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-0111-5 (print)

PÁR SLOV NA ÚVOD

Kniha, kterou držíte v ruce, není kuchařka v pravém slova smyslu. Kromě desítky různých receptů na zdravá, nenáročná, bezlepková jídla zde najdete i povídání o jednotlivých potravinách a jejich pozitivním dopadu na náš organismus. Dočtete se tu o superpotravinách, obilovinách, luštěninách, samozřejmě o ovoci a zelenině, mléčných produktech a raw stravě, která je obzvláště v posledních letech hodně trendy.

Jedna krátká kapitola je věnována i mé maličkosti. Dozvíte se, co mě přivedlo k vaření a k vydání se na cestu zdravého stravování a celkově zdravějšího životního stylu. Jaké suroviny v kuchyni používám, jaká jídla jsou má nejoblíbenější a co mě nejvíce baví vařit. A propó k vaření a receptům – nečekejte nic náročného a zdlouhavého na přípravu (tedy, kromě několikahodinového namáčení luštěnin, které se takto musejí předpřipravit). Všechny mé recepty jsou rychlé a snadné, takže je zvládne úplně každý. Používám pouze bezlepkové a kvalitní (většinou bio) suroviny, protože, jak se dozvíte z mého vyprávění, jsem celiak. Během pár minut připravíte lehký, chutný a hlavně zdravý oběd nebo večeři, umixujete oku i chuti lahodící smoothie a freshe, vykouzlíte svěží ovocné dezerty ke svačince. Naopak, jelikož nejsem masožravec (maso sice občas jím, ale pouze v restauracích nebo na návštěvách, tedy já sama ho nevařím, nepeču ani nesmažím), masových ani rybích receptů se na stránkách této knihy, až na dvě nebo tři výjimky, nedočkáte.

Co ještě dodat? Přestože je kniha určena především dívkám a ženám, a osobám s alergií na lepek, troufám si tvrdit, že na jejích stránkách najdou inspiraci a nové, zajímavé a užitečné informace i pánové tvorstva. Je zkrátka pro všechny, kdo chtějí změnit svoje stravovací návyky a začít jíst zdravěji a cítit se lépe a spokojeně. Takže, „bon appétit“.

Vaše Karla Pelikánová

Vydejte se na cestu za svým
zdravějším, vitálnějším
a radostnějším já
s vařečkou v ruce.

MŮJ PŘÍBĚH

Slíbila jsem, že vám osobě něco prozradím. Dost možná se vmém vyprávění najdete azjistíte, že se mnou máte ledaco společného. Anemusí to být přímo alergie na lepek, kterou mi diagnostikovali teprve před rokem. Ale začněme od začátku. Jako většina lidí, ani já jsem se osvé stravování ajídlo všeobecně nikdy příliš nezajímala. Když jsem byla hodně malinká, vařila mi babička amaminka. Snástupem do školy mě samozřejmě neminulo stravování ve školní jídelně, které se, až na pár výjimek, dalo skousnout, takže jsem ho snášela ipo dobu střední školy. Na vysoké jsem už za své stravování byla víceméně zodpovědná sama. Protože mě vaření vždycky celkem bavilo, zejména pečení, tak jsem si občas iněco ukuchtila, ale popravdě řečeno jsem zčasových důvodů většinou jedla něco instantního nebo předpřipraveného, co se dalo zalít horkou vodou nebo strčit do mikrovlnky. Bylo to rychlé, hotové během pár minut achuťově se to taky dalo. Apodobně jako mnoho dalších studentů, ani já jsem se nebránila stravování vrychlých občerstveních. Aprotože jsem od dětství čokoholik asladkomilka, byly sušenky, čokoládové tyčinky apomazánky, koláče adalší sladké dobroty součástí mého každodenního menu. Když už jsem si jednou za čas oblékla zástěru apostavila se ke sporáku, většinou jsem vařila těstoviny na všechny možné inemožné způsoby, pekla slané isladké buchty azáviny, občas jsem hodila kuřecí maso nebo ryby na plech. Nic jedinečného ani zdravého pod mýma rukama nevznikalo. Ale protože mi to chutnalo aváhu jsem nikdy řešit nemusela, nijak zvlášť mi to nevadilo. Říkala jsem si, amožná itrochu uklidňovala tím, že tak jí přece každý druhý. Amožná, kdyby mě ke změně stravování acelkového životního stylu nepřivedla práce azdravotní problémy, jím tímto šíleným anezdravým způsobem doteď.

Nutná změna

Mým odrazovým můstkem, který mě přiměl ke změně, bylo onemocnění zvané malabsorpční syndrom, což je de facto porucha vstřebávání živin adůležitých stavebních látek. Tělo zkrátka nedokáže správně zpracovat určitou živinu vtrávicím traktu (ve střevě), následkem čehož dochází koslabení organismu aimunity, akhubnutí. Vmém případě šlo oporuchu vstřebávání bílkovin aželeza, které bylo doprovázené nebo lépe řečeno vyvolané dlouhotrvající celiakií (alergie na lepek). Celý život jsem byla hubená, možná za to mohla imoje láska ke sportu amoderní gymnastice, které jsem se intenzivně věnovala od pěti do šestnácti let, ale zhruba před rokem apůl až dvěma lety jsem začala zničehonic hubnout. Zpočátku málo, asi jen půl kilo za dva měsíce, takže jsem si toho ani nevšimla. Pak se to ale začalo zrychlovat. To, že bych mohla být nějak nemocná, nebo mít alergii na potraviny, mě vůbec nenapadlo. Řekla jsem si, že bude stačit, když přidám na jídle. Jenže hádejte, na čem jsem přidala. Správně, na sladkém pečivu (koláčích akoblihách) ačokoládě. Tedy na jídlech, která nejsou vůbec zdravá, ani nijak výživná, zato plná prázdných kalorií alepku. Výsledkem bylo, že jsem se cítila ještě hůř apřibrat mi to nijak nepomohlo. Nakonec jsem, vposledních třech až čtyřech měsících před vyšetřením, hubla zhruba kilo apůl za měsíc avypadala jako anorektička – ruce anohy jako párátka, propadlé tváře, kruhy pod očima, téměř žádná prsa ani zadek. Opermanentní únavě acelkové vyčerpanosti ani nemluvě. Ktomu se přidaly, nebo přesněji zesílily, střevní ažaludeční problémy, průjmy, občas ipocity malátnosti. Cítila jsem se pod psa avěděla, nebo alespoň tušila, že tu něco nehraje. Strach omě začala mít irodina akamarádi, kteří se mě ptali, jestli jím ajestli nemám poruchu příjmu potravy. Nakonec, ikdyž velmi nerada, jsem se odhodlala jít klékařce anechala si udělat komplexní prohlídku. Na základě rozboru krve, stolice, amnoha dalších vyšetření jsem si nakonec vyslechla diagnózy: malabsorpce živin aceliakie.

Protože se umě jednalo omalabsorpční syndrom související sceliakií, musela jsem od základu změnit jídelníček avyloučit zněj všechny potraviny, které obsahují lepek. To, že je lepek vpšenici, žitě adalších obilovinách aproduktech znich, jsem věděla, ale netušila jsem, jak gigantické množství takových produktů je! Moc dobře si vzpomínám, jak jsem se poprvé vypravila na nákup bezlepkové stravy. Bylo to jako bojová výprava. Vruce jsem měla papírek se seznamem povolených potravin abezcílně abezradně jsem bloumala mezi regály. Nákup, který mi dříve trval maximálně 15 minut, se protáhl na více jak hodinu. Ato jsem zobchodu neodcházela snapěchovanými taškami, jak byste si možná mohli myslet, nýbrž sjednou asi zpoloviny plnou igelitkou. Vní nakonec skončilo pouze to, co pro mě bylo ze zdravotního hlediska bezpečné, tedy rýže, jogurty, sýry, ovoce azelenina. Kvečeři jsem tenkrát měla, stejně jako několik následujících dní, možná týdnů, rizoto se zeleninou. Možná vás zajímá, proč jsem si nekoupila maso, které celiaci mohou. Vždyť bych si přece mohla udělat kuře vtroubě nebo hovězí steak nebo rybu apodobně. Ano, mohla, jenže maso mi jednak moc nejede, ajednak je jeho příprava často dlouhá ataky mě nebaví ho vařit. Následující týdny jsem tak byla většinou na rýži, kterou jsem dělala nasladko inaslano, na bezlepkovém pečivu, kterému jsem nijak zvlášť na chuť nepřišla, na mléčných výrobcích aovoci azelenině, ze kterých jsem si začala hodně dělat saláty, freshe asmoothie. Asamozřejmě jsem si neodpustila sladké – sušenky atyčinky jsem nesměla, ale čokoládu ano. Každý den jsem si tak pochutnávala na tabulce čokošky – mléčné, mléčné soříšky nebo mandlemi.

Nový pohled

Uplynul asi měsíc adošlo mi, že na rýži, jogurtech, čokoládě aovocno-zeleninových šťávách nepřežiju. Sedla jsem si tedy kpočítači azačala hledat informace jak osamotné nemoci, tak opotravinách ajednotlivých surovinách. Otom, jaké živiny, minerály avitaminy obsahují. Jaká je jejich energetická hodnota, jak organismu prospívají. Byla jsem jako houba – všechny tyto údaje jsem do sebe večer co večer nasávala adoufala, že ve mně zůstanou.

Pár dní nato jsem se statečně vydala na svou další nákupní misi. Byla jsem si jistá, že teď už to dokážu, že se nevrátím domů jenom srýží amlékem. Ataky, že jo. Ohodinu později jsem obchod opouštěla snapěchovanými taškami auvnitř jsem se tetelila blahem. Doma při vybalování jsem se nestačila divit, jaké poklady jsem si přinesla. Stůl se postupně zaplňoval, až jsem musela potraviny vyskladnit ina pohovku. Byla tam rýže – jasmínová, klasická natural ihnědá, pohanka, quinoa, kukuřičná mouka, pohanková mouka, spousta luštěnin – červená čočka, fazole, hrách, žampiony, tvarohy, podmáslí, jogurty, vejce, hořká čokoláda, karob, kakaový prášek, oříšky asemínka, sušené ovoce, skořice, javorový sirup, med, stévie, pytlíčky skořením, bylinky asamozřejmě kopce čerstvého ovoce azeleniny. Lednici jsem měla snad poprvé od doby, co jsem se přestěhovala do vlastního bytu, naplněnou kprasknutí. Podobně na tom byly skříňky vkuchyňské lince. Surovin jsem tedy měla více než velké množství, ale stála přede mnou další nová výzva. Ta nejdůležitější – asice vaření.

Spřátelení se svařečkou

Jak jste nejspíš správně vytušili, do té doby jsem svařením neměla moc co do činění. Základní věci jako těstoviny somáčkami, rizoto, pečené bábovky akoláče, zapékané brambory apodobně jsem samozřejmě zvládala. Vesměs se ale jednalo otakové ty tradiční recepty, které nejspíš sami dobře znáte, připravované zklasických surovin. Tedy nic moc originálního. Aprávě to jsem se rozhodla změnit. Poté, co jsem shlédla několik pořadů ovaření apročetla pár zahraničních (většinou britských) blogů srecepty azjistila, že je možné míchat téměř cokoli sčímkoli (jen ve správném poměru), jsem se pustila do svých výtvorů.

Dělala jsem pohankové ajáhlové kaše, zapékané brambory shoubami, cuketové buchty, luštěniny, dokonce jsem začala vařit ikrémy (hráškový, chřestový, cuketový apodobně), které jsem předtím téměř nejedla. Amojí největší vášní se stalo pečení – vymýšlela jsem různé tvarohové koláče, pečené inepečené cheesecakes, domácí müsli, cookies adalší různé bezlepkové dezerty. Každý podvečer jsem vkuchyni trávila minimálně dvě hodiny. Akdyž jsem nevařila, seděla jsem unoťasu ahledala na internetu informace osurovinách asložení potravin, nebo e-shopy aprodejny sbezlepkovými azdravými (bio) produkty.

Vkuchyni pečená, vařená

Zkrátka jsem se začala řídit heslem, že každá mince má dvě strany, asvou nemoc spojenou sjídelními omezeními jsem už nepovažovala za žádnou tragédii, ale za možnost avýzvu změnit svůj celkový životní styl klepšímu azačít žít zdravěji. Když se mě přátelé ptali, co mám tak důležitého aneodkladného, že snimi nemám čas zajít do kina, moje odpověď, že vařím, je naprosto uzemnila. Nevěřili mi. Většina znich reagovala větou: „Ty vůbec jíš?“ „Ano, adokonce ivařím apeču,“ odpovídala jsem ana důkaz svých slov jsem jim občas přinesla malou ochutnávku nebo poslala fotku svého výtvoru.