Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Strašidlář
Mezi námi z hlubin tajemna

Ilustrace Zdeňka Študlarová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6242. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Návrh obálky Zdeňka Študlarová
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2016
Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2016

ISBN 978-80-271-9235-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-9234-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-0081-1 (print)

Průvodce se představuje

Jsem faun a stanu se vaším průvodcem dalším dílem Strašidláře. Sám však strašidlo nejsem, až křesťanství nás fauny odsunulo do světa mýtů a bájí. Za dob starého Říma jsme byli uctíváni jako polobozi. Já jsem se se skupinou svých druhů a družek spolu s římskými legiemi dostal až do střední Evropy. Někteří z nás se poté vydali až do míst, kde o několik set let později vzniklo České království.

Když jsem se tady tehdy usadil, byla zde zcela nenarušená příroda s množstvím pralesů, mokřadů a bažin. Žilo tady mnoho zvěře, ale lidí pramálo. Tu a tam jsem spatřil hlouček Keltů, později je vystřídali první Slované. Jejich obydlí tu bylo poskrovnu. To se časem pronikavě změnilo. Nezamlouvá se mi to, ale zůstal jsem tady dodnes, vždyť kam bych také šel? Změnil se celý svět. Lidem se ovšem již téměř vůbec neukazuji. Jen velice zřídka, nechci nikoho děsit či snad plést někomu hlavu.

Pro současníky vypadám nezvykle. Napůl jako člověk, napůl mám kozlí podobu. Na hlavě mám růžky a špičaté uši, jinak je moje horní polovina těla člověčí. Od pasu dolů jsem porostlý srstí a mám kozlí nožky s kopýtky. Dospělému člověku dosahuji zhruba do pasu. Nejsem potměšilý ani škodolibý, jak se nám někdy podsouvá, snad kvůli příbuzenství se starořeckými satyry. Někteří z nich takoví jsou.

My máme vlídnou povahu, rádi se bavíme, veselíme a máme rádi zábavu. Toho se mi nyní k mé lítosti příliš nedostává, když jsem osamělý a nablízku mi není ani jediná faunka. Uchýlil jsem se do Českého krasu a pobývám porůznu ve skalách v lesnatém okolí Srbska poblíž řeky Berounky. Občas mi bývá dlouhá chvíle, a tak si pro její ukrácení pískám na píšťalu. Neobávám se ale, že bych se tím prozradil. Ti, kteří mě slyší, se totiž domnívají, že pisklavé zvuky vyluzuje vítr v korunách stromů.

Nyní se mi tedy naskytla možnost zpříjemnit si čas něčím užitečným. Nemám důvod zapírat, že mě nebylo třeba přemlouvat a velice rád jsem přijal nabídku přiblížit vám tajemné bytosti, strašidla a další pozoruhodnosti z hlubin tajemna. Patřím mezi nimi k nejstarším, vždyť dobu svého bytí nepočítám na staletí, ale na mnoho tisíciletí, a za ten čas jsem se toho dozvěděl dost a dost.

Vyprávění začnu u jednoho ze svých kolegů, nejsem totiž sám, kdo tady zůstal z pro nás báječných dob starověku.

Ofaunovi zHané

Jeden můj kolega zůstal na Olomoucku, ale vidět ho nikdo nemůže. Je totiž velice hluboko vpodzemí. Propadl se tam skapličkou, kterou pomohl podkopat. Na zemském povrchu nad nimi je les avněm pramen nazývaný Svatá voda. Věřilo se, že má zázračnou moc uzdravovat, achodívala kněmu ipoutní procesí. Je to nedaleko Cakova, který je dnes místní částí Bílska.

Jeho příběh je docela tklivý. Vlese, který tam rostl již vdávných časech, nežil sám, faunů tam bylo víc aměli isvé družky, fauny. Žili si tam spokojeně, než do těch míst přišel poustevník hledající vhodné místo, kde by se usadil. Když se napil vody zpramene apoznal, jaká síla je vní skrytá, rozhodl se zůstat tady avybudovat si zde poustevnu.

Když spatřil fauny, které jeho počínání zneklidnilo azvídavě pozorovali, co upramene dělá, odehnal je. Sahali mu sotva po pás, atak se ho báli autíkali před ním. Poustevník si zkmínků avětví postavil chatrč, zmechu si vjednom jejím koutě navršil lože auprostřed jedné stěny umístil kříž, který zhotovil zkmene štíhlé břízy. Nad střechou vztyčil věžičku ado ní zavěsil zvon, který si přinesl ssebou. Od zvonu do poustevny vedl provaz, akdyž za něj zatáhl, rozhoupaný zvon se ozval zvučným tónem, který fauny vyděsil. Někteří rovnou prchli, ale nejzvědavější se odvážili vmístě ještě zůstat.

Poustevník potom ale jednoho fauna chytil, atřebaže se bránil, odvedl, či spíše odvlekl si ho ssebou do poustevny atam se sním zavřel. Vyprávěl mu pak onové víře aotom, včem je lepší než pohanství. Nakonec fauna pokropil vodou, okteré řekl, že je svěcená. Teď je tedy pokřtěný, stal se křesťanem auž uněj zůstane abude mu pomáhat.